П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
29 листопада 2018 року
м. Київ
Справа № 800/235/16
Провадження № 11-974заі18                                     
ВеликаПалата Верховного Суду у складі:
головуючого Князєва В. С.,
судді-доповідача Прокопенка О. Б.,
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
за участю:
секретаря судового засідання - Ключник А. Ю.,
представника позивача - ОСОБА_3,
представника відповідача - ОСОБА_4,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним і скасування рішення Вищої ради юстиції (далі - ВРЮ) від 17 березня 2016 року № 586/0/15-16 про внесення подання Президентові України про звільнення ОСОБА_5 з посади судді Голосіївського районного суду м. Києва за порушення присяги
за апеляційною скаргою Вищої ради правосуддя (правонаступник ВРЮ; далі - ВРП) на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 2 серпня              2018 року (у складі колегії суддів Васильєвої І. А., Пасічник С. С., Юрченко В. П.,                 Ханової Р. Ф., Хохуляка В. В.),
УСТАНОВИЛА:
12 квітня 2016 року ОСОБА_5 через свого представника ОСОБА_3 в порядку статті 171-1 чинного на той час Кодексу адміністративного судочинства України                   (далі - КАС) подав до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції позов, у якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 21 квітня 2016 року просив суд визнати незаконним і скасувати рішення ВРЮ, правонаступником якої є ВРП, від 17 березня 2016 року № 586/0/15-16 про внесення подання Президентові України про звільнення ОСОБА_5 з посади судді Голосіївського районного суду м. Києва за порушення присяги.
У зв'язку з початком роботи Верховного Суду справа за позовом ОСОБА_5 згідно з ухвалою судді цього суду від 9 січня 2018 року прийнята до його провадження.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_5 послався на порушення ВРЮ вимог Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 2453-VI) та Регламенту Вищої ради юстиції,затвердженого рішенням цього органу від 30 липня 2015 року                  № 355/0/15-15 (далі - Регламент ВРЮ), щодо порядку розгляду питання про внесення згаданого вище подання, перевищення відповідачем повноважень у зв'язку зі здійсненням оцінки судового рішення та доказів у справі про адміністративне правопорушення, а також недоведення наявності підстав для відкриття дисциплінарного провадження та ознак порушення суддею присяги, умислу чи недбалості в діях судді ОСОБА_5 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення як підстави для притягнення судді до відповідальності за реалізацію дискреційних повноважень.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 2 серпня               2018 рокучастково задовольнив позов ОСОБА_5, визнавши протиправним та скасувавши рішення ВРЮ від 17 березня 2016 року № 586/0/15-16 про внесення подання Президентові України про звільнення ОСОБА_5 з посади судді Голосіївського районного суду м. Києва за порушення присяги.
Ухвалюючи таке рішення, цей суд послався на те, що 21 березня 2018 року набрало законної сили рішення суду про скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС), яким рекомендовано ВРЮ розглянути питання про звільнення ОСОБА_5 з посади судді за порушення присяги, а також ухваленого за наслідками його перегляду рішення ВРЮ в частині відмови в задоволенні скарги ОСОБА_3 на зазначене рішення ВККС. Тобто суд першої інстанції керувався встановленими в іншій справі обставинами про відсутність в діях судді ОСОБА_5 ознак порушення присяги судді. 
ВРП подала апеляційну скаргу на зазначене рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення цього суду та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.
Скарга мотивована неповним дослідженням судом першої інстанції доказів, невстановленням обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення,              а також неправильним застосуванням норм матеріального права. 
Зокрема, скаржник наполягає на необхідності відмови в задоволенні позову                    ОСОБА_5, оскільки рішення про внесення подання про його звільнення є правомірним  у зв'язку з порушенням суддею ОСОБА_5 присяги недбалим ставленням до виконання обов'язків судді щодо безстороннього та об'єктивного вирішення справи, адже, розглядаючи справу № 752/44/14-п стосовно ОСОБА_6, не виконав вимоги норм процесуального права, надав перевагу неналежним доказам перед показаннями свідків, залишивши поза увагою та не оцінивши жодного аргументу, наведеного ОСОБА_6 на свій захист, хоча такий обов'язок судді безпосередньо випливав з норм процесуального законодавства та Конституції України. Цими діями суддя ОСОБА_5 порушив принцип верховенства права, закріплений у статті 8 Конституції України, та право ОСОБА_6 на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.         
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 вказав на відсутність підстав для її задоволення з огляду на недоведення відповідачем вчинення суддею ОСОБА_5 такого проступку як «порушення присяги», а відтак і наявності підстав для його звільнення.
У судовому засіданні представники позивачата ВРП підтримали, відповідно, апеляційну скаргу та відзив на неї, надали пояснення, аналогічні наведеним у зазначених документах доводам. 
Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши представників позивача та відповідача, Велика Палата Верховного Суду переглянула оскаржуване судове рішення і не виявила порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати.
Надаючи оцінку доводам учасників справи, Велика Палата керується таким.
Статтею 116 Закону № 2453-VІ було встановлено: відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 126 Конституції України суддя звільняється з посади у зв'язку з порушенням ним присяги судді; факти, що свідчать про порушення суддею присяги, мають бути встановлені ВККС або ВРЮ; звільнення судді з посади на підставі порушення ним присяги судді відбувається за поданням ВРЮ після розгляду цього питання на її засіданні відповідно до Закону України «Про Вищу раду юстиції».
Органом, що здійснював дисциплінарне провадження щодо судді місцевого суду стаття 94 Закону № 2453-VІ визначалаВККС. 
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 97Закону № 2453-VІ до суддів може застосовуватися дисциплінарне стягнення у виді висновку про направлення рекомендації до ВРЮ для вирішення питання щодо внесення подання про звільнення судді з посади з підстав порушення присяги.
Висновок про направлення рекомендації до ВРЮ для вирішення питання щодо внесення подання про звільнення судді з посади з підстав порушення присяги може бути прийнятий у разі, якщо:
1) суддя вчинив дії, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя;
2) суддя вчинив дисциплінарне правопорушення, маючи непогашене дисциплінарне стягнення (крім попередження та догани), або має два непогашених дисциплінарних стягнення;
3) установлено факт недоброчесної поведінки судді, у тому числі здійснення суддею або членами його сім'ї витрат, що перевищують доходи такого судді та доходи членів його сім'ї; встановлення невідповідності рівня життя судді задекларованим ним та членами його сім'ї майну і доходам; використання статусу судді з метою незаконного отримання ним або третіми особами матеріальних благ або іншої вигоди;
4) суддю визнано судом винним у вчиненні корупційного правопорушення або правопорушення, пов'язаного з корупцією (частина друга статті 97Закону                           № 2453-VІ).
За правилами частин першої, четвертої та шостої статті 99 Закону № 2453-VІ суддя місцевого чи апеляційного суду може оскаржити рішення ВККС про притягнення його до дисциплінарної відповідальності до ВРЮ або до суду в порядку, передбаченому КАС,               не пізніше одного місяця з дня вручення йому чи отримання ним поштою копії рішення. Розгляд скарг ВРЮ здійснюється в порядку, визначеному Законом України від 15 січня 1998 року № 22/98-ВР «Про Вищу раду юстиції» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 22/98-ВР). 
Рішення ВРЮ за наслідками розгляду такої скарги відповідно до вимог статті 27 Закону № 22/98-ВР може бути оскаржене в порядку, встановленому КАС.
Пунктом 52 Регламенту ВРЮ передбачено, що скарга на рішення ВККС щодо рекомендації внести подання про звільнення судді з посади з підстав порушення присяги готується до розгляду разом з висновком про направлення вказаної рекомендації. Питання про звільнення судді розглядається у разі, якщо за наслідками розгляду скарги рішення ВККС залишене без змін.
Відповідно до статті 32 Закону № 22/98-ВР питання про звільнення судді з підстави, передбаченої пунктом 5 частини п'ятої статті 126 Конституції України (порушення суддею присяги), ВРЮ розглядає після надання ВККС, іншого суб'єкта у випадках, визначених законом, відповідного висновку або за власною ініціативою (частина перша).
У ході розгляду справи суд установив таке.
ОСОБА_5 Указом Президента України від 14 лютого 2011 року № 209/2011 призначений на посаду судді Голосіївського районного суду міста Києва строком на п'ять років.
13 січня 2014 року суддя ОСОБА_5, розглянувши матеріали справи № 752/44/14-П (провадження № 3/752/198/14), які надійшли від ВДАІ Голосіївського РУ ГУ МВС України в місті Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_6 за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, прийняв постанову, якою ОСОБА_6 визнав винним у вчиненні такого правопорушення і призначив йому адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три місяці.
ОСОБА_6, не погодившись із постановою судді Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_5, 17 січня 2014 року оскаржив її до Апеляційного суду міста Києва.
18 лютого 2014 року Апеляційний суд міста Києва прийняв постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_6 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва у справі № 752/44/14-П залишив без задоволення, а зазначену постанову від 13 січня 2014 року - без змін.
У зв'язку із набранням чинності Законом України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» постановою судді Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_5 від 4 березня 2014 року ОСОБА_6 звільнено від адміністративної відповідальності.
У березні 2014 року до ВККС від народного депутата України ОСОБА_7 надійшло депутатське звернення з повідомленням про прийняте суддею ОСОБА_5 рішення від 13 січня 2014 року з проханням притягнути суддю до дисциплінарної відповідальності.
Також у червні 2014 року Міністерством юстиції України на адресу ВККС направлено повідомлення і подання голови Громадської організації «Майдан - Громадський контроль» ОСОБА_8 про звільнення з посад суддів, які порушили присягу судді, у переліку яких зазначений і суддя ОСОБА_5
3 квітня 2014 року ВККС прийняла рішення № 949/дп-14 про відкриття дисциплінарної справи стосовно судді Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_5
22 вересня 2015 року ВККС прийняла рішення № 2378/дп-15 про направлення до ВРЮ висновку щодо встановлених нею фактів, які свідчать про порушення суддею                ОСОБА_5 присяги, та рекомендувала ВРЮ розглянути питання про його звільнення з посади судді Голосіївського районного суду міста Києва з підстави, передбаченої пунктом 5 частини п'ятої статті 126 Конституції України.
2 жовтня 2015 року це рішення ВККС надійшло до ВРЮ та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу матеріалів між членами цього органу від 2 жовтня                         2015 року передано члену ВРЮ ОСОБА_9 для здійснення перевірки.
19 жовтня 2015 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_3 рішення ВККС від                    22 вересня 2015 року оскаржив до ВРЮ.
ВККС  листом від 22 жовтня 2015 року № 01-12913/15 скаргу ОСОБА_3 направила до ВРЮ, яка рішенням від 18 січня 2016 року скаргу частково задовольнила, рішення ВККС від 22 вересня 2015 року змінила шляхом виключення з його тексту посилань на скаргу голови Громадської організації «Майдан - Громадський контроль» ОСОБА_8 У решті рішення ВККС щодо висновку про наявність фактів порушення суддею                ОСОБА_5 присяги ВРЮ залишила без змін.
За результатами здійсненої перевірки член ВРЮ ОСОБА_9 склав висновок від 10 лютого 2016 року, яким запропоновував підтримати рекомендацію ВККС від               22 вересня 2015 року про звільнення ОСОБА_5 з посади судді Голосіївського районного суду міста Києва за порушення присяги та рекомендував ВРЮ внести Президентові України відповідне подання.
15 лютого 2016 року секція ВРЮ з питань призначення суддів на посади та звільнення їх з посад ухвалила висновок, яким рекомендувала ВРЮ прийняти рішення про внесення подання Президентові України про звільнення ОСОБА_5 з посади судді Голосіївського районного суду міста Києва за порушення присяги.
17 березня 2016 року ВРЮ, розглянувши рекомендацію ВККС від 22 вересня                 2015 року про звільнення ОСОБА_5 з посади судді Голосіївського районного суду міста Києва за порушення присяги та матеріали перевірки, проведеної членом ВРЮ ОСОБА_9 за вказаною рекомендацією, керуючись пунктом 5 частини п'ятої статті 126 Конституції України, статтями 27, 32 Закону № 22/98-ВР, ухвалила рішення «Про внесення подання Президентові України про звільнення ОСОБА_5 з посади судді Голосіївського районного суду міста Києва за порушення присяги».
Ухвалюючи таке рішення, ВРЮ вважала обґрунтованою рекомендацію ВККС від                 22 вересня 2015 року.
Зокрема, вказала на порушення присяги суддею ОСОБА_5, який недбало поставився до виконання обов'язків судді щодо безстороннього та об'єктивного вирішення справи, оскільки, розглядаючи справу № 752/44/14-п стосовно            ОСОБА_6, не виконав вимоги норм процесуального права, надав перевагу неналежним доказам перед показаннями свідків, залишивши поза увагою та не оцінивши жодного аргументу, наведеного ОСОБА_6 на свій захист, хоча такий обов'язок судді безпосередньо випливав з норм процесуального законодавства та Конституції України. Цими діями суддя ОСОБА_5 порушив принцип верховенства права, закріплений у статті 8 Конституції України, та право ОСОБА_6 на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.         
ВРЮ також зазначено, що оскільки скарга представника ОСОБА_5 на рішення ВККС від 22 вересня 2015 року в частині висновку про наявність фактів порушення суддею ОСОБА_5 присяги була залишена без змін рішенням ВРЮ від 18 січня 2016 року, то відповідно до пункту 52 Регламенту ВРЮ рекомендація ВККС про внесення подання розглядається з урахуванням зазначеного рішення ВРЮ від 18 січня 2016 року.
Таким чином, предметом перегляду у цій справі є рішення ВРЮ від 17 березня                 2016 року щодо внесення подання про звільнення судді, ухвалене за наслідками розгляду рекомендації ВККС про його внесення, правомірність та обґрунтованість висновків якої про наявність підстав для внесення такого подання вже перевірено ВРЮ за скаргою судді та встановлено у рішенні цього органу від 18 січня 2016 року, яке і враховувалося відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення.
При цьому слід звернути увагу на те, що у лютому 2016 року ОСОБА_5 оскаржив до суду рішення ВККС від 22 вересня 2015 року № 2378/дп-15 про направлення до ВРЮ висновку щодо встановлених фактів, які свідчать про порушення суддею Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_5 присяги, та рішення ВРЮ від 18 січня                2016 року № 3/0/15-16 «Про часткове задоволення скарги представника судді Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_5 - ОСОБА_10 на рішення ВККС від 22 вересня 2015 року № 2378/дп-15».
Вищий адміністративний суд України постановою від 15 березня 2017 року, залишеною без змін  постановою Верховного Суду від 21 березня 2018 року, визнав незаконним і скасував рішення ВККС від 22 вересня 2015 року № 2378/дп-15 та рішення ВРЮ від                     18 січня 2016 року № 3/0/15-16 в частині залишення без змін рішення ВККС.
Так, визнаючи незаконними та скасовуючи зазначені рішення ВККС та ВРЮ, суд визнав безпідставними їх висновки про несумлінне ставлення судді ОСОБА_5 до виконання своїх обов'язків, необ'єктивний та упереджений розгляд ним справи № 752/44/14-П,                а відтак і висновки про наявність у його діях грубої недбалості. Судом вказано на те, що суддя ОСОБА_5, ухвалюючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_6, не порушував присягу судді, оскільки у ході розгляду справи не доведено, що позивач умисно порушував норми права чи неналежно ставився до службових обов'язків.
Таким чином, обставини, на які посилалася ВРЮ, ухвалюючи рішення про внесення подання Президентові України про звільнення ОСОБА_5 з посади судді Голосіївського районного суду м. Києва за порушення присяги, були предметом перевірки судом, у ході якої встановлено відсутність у діях цього судді при розгляді справи № 752/44/14-П ознак порушення присяги.
Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС обставини, встановлені рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Ураховуючи наведене, суд першої інстанції з огляду на встановлені постановою суду, яка набрала законної сили, в іншій справі обставин, перевірка яких невід'ємно пов'язана з розглядом цієї справи, дійшов правильного висновку про протиправність та наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення ВРЮ від 17 березня 2016 року                         № 586/0/15-16. 
Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315, частини першої статті 316 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення,                              а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
ОскількиВелика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що суд прийняв правильне і законне рішення, апеляційну скаргу ВРП слід залишити без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 2 серпня 2018 року - без змін.
Керуючись статтями 243, 250, 266, 308, 315, 316, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу Вищої ради правосуддя залишити без задоволення.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 2 серпня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | В. С. Князєв
Суддя-доповідач | | О. Б. Прокопенко |
Судді:                                          Н. О. Антонюк | Н. П. Лященко |
В. В. Британчук | Л. І. Рогач |
С. В. Бакуліна | І. В. Саприкіна |
Д. А. Гудима | О. М. Ситнік |
О. С. Золотніков | О. С. Ткачук |
О. Р. Кібенко | О. Г. Яновська |
Л. М. Лобойко | В.Ю. Уркевич |