ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

04 грудня 2018 року 
справа №П/811/1437/16
адміністративне провадження №К/9901/40608/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Новоукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 січня 2017 року (суддя - Хилько Л.І.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року (судді - Семенко Я.В., Бишевська Н.А., Добродняк І.Ю.) у справі №П/811/1437/16 за позовом Приватного акціонерного товариства «Новомиргородський елеватор» до Новоукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів,
У С Т А Н О В И В :
У жовтні 2016 року Приватне акціонерне товариство «Новомиргородський елеватор» (далі - Товариство, відповідач у справі) звернулося до суду з адміністративним позовом до Новоукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області (далі - податковий орган, відповідач у справі, скаржник у справі) в якому просило:
- визнати протиправною бездіяльність податкового органу щодо не надання органу казначейства висновку про повернення Товариству надмірно сплаченого податку на прибуток в сумі 5 381 205,00 гривень;
- стягнути з Державного бюджету України на користь позивача у справі суми надмірно сплаченого податку на прибуток в сумі 5 381 205,00 гривень.

24 листопада 2016 року та 06 грудня 2016 року на адресу суду першої інстанції надійшли клопотання про зменшення позовних вимог, в яких позивач зазначає, що з часу звернення до суду за захистом свого права відповідачем було повернуто Товариству переплату по податку на прибуток з бюджету в загальному розмірі 2000000 гривень.

26 грудня 2016 року Товариством подано до суду заяву про відмову від адміністративного позову, обґрунтовану тим, що після звернення до суду відповідачем повернуто позивачеві усю переплату по податку на прибуток з бюджету. Окрім того, позивачем подано клопотання про повернення судового збору у справі №П/811/1437/16.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року, прийнято відмову Товариства від позову та закрито провадження у справі, присуджено на користь Товариства понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 50718,08 гривень за рахунок бюджетних асигнувань податкового органу. 
Задовольняючи заяву в частині присудження судових витрат суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачем фактично здійснено виконання своїх зобов'язань після подання Товариством адміністративного позову до суду.  
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій в частині присудження судових витрат, відповідачем у справі подана касаційна скарга, в якій він, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині присудження судового збору з податкового органу.
У касаційній скарзі відповідач посилається на те, що судами попередніх інстанцій не враховано те, що відшкодування (стягнення) судових витрат з однієї сторони на користь іншої, можливе лише за умови розгляду справи по суті та прийняття рішення (повністю або частково) на користь однієї сторони. Окрім того, податковий орган зазначає про те, що позивач не звертався до суду із заявою щодо вирішення питання про розподіл судових витрат.
Від позивача відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті. 
Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Верховний Суд, переглянувши рішення судів попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.
Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.          
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі.
Зазначеним вимогам закону судові рішення  відповідають.
Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 112 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регламентується право позивача у справі на відмову від позову.
Відповідно до частини 2 зазначеної статті про прийняття відмови від позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі.
Враховуючи, що позивачем подано заяву про відмову від адміністративного позову, суди попередніх інстанцій вірно дійшли висновку про закриття провадження у справі.
Згідно статті 95 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якщо позивач відмовився від адміністративного позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання адміністративного позову, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що в червні, серпні позивач звертався до податкового органу із заявами від 01 червня 2016 року, від 17 серпня 2016 року щодо повернення надміру сплаченої суми грошового зобов'язання з податку на прибуток. Станом на день звернення до суду (18 жовтня 2016 року) Товариству не було повернуто переплату в розмірі 5 381 205,00 гривень. За час розгляду справи Товариству повернуто усю суму переплати по податку на прибуток з бюджету у розмірі 5 381 205,00 гривень.
Окрім того, судами встановлено, що лише 21 грудня 2016 року (в порушення статті 43 Податкового кодексу України) податковим органом подано Висновки про повернення позивачу переплати по податку на прибуток в сумі 3 095 746,00 гривень (а.с.173) та 285 459,00 гривень (а.с.174), після чого ці кошти надійшли на банківський рахунок позивача, що в подальшому стало підставою для відмови від позову.
Посилання податкового органу на відсутність клопотання щодо вирішення питання про розподіл судових витрат у сумі 50718,08 гривень спростовується заявою про повернення судового збору (а.с. 189-190), в якій позивач просить повернути йому сплачений судовий збір у розмірі 50718,08 гривень.
Помилкове формулювання в прохальній частині зазначеної заяви «повернути ПрАТ «Новомиргородський елеватор» сплачений судовий збір» замість правильного «присудити на користь ПрАТ «Новомиргородський елеватор» сплачений судовий збір» судами правильно не взяти до уваги, враховуючи, що в обґрунтування зазначеної заяви покладенні саме положення статті 95 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Окрім того, в процесуальному законодавстві не міститься жодних застережень щодо застосування статті 95 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм  процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Новоукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 січня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі №П/811/1437/16 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                           Р.Ф. Ханова 
Судді:                                                                                                     І.А. Гончарова
                                                                                                    І.Я. Олендер