Постанова
Іменем України
 
06 грудня 2018 року
м. Київ
справа № 154/1982/17
провадження № 51-338 км 18
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 , 
прокурора                                       ОСОБА_5 ,  
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 на ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 серпня                  2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 24 листопада                      2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42016030220000160, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі – КК).
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Володимир-Волинський міський суд Волинської області ухвалою від                           08 серпня 2017 року ОСОБА_7 на підставі ст. 47 КК  звільнив від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК,  з передачею її на поруки колективу військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) з умовою, що вона протягом року з дня передачі на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку. Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, закрито.
ОСОБА_7 пред`явлене обвинувачення в тому, що вона  30 листопада                        2016 року  о 10:00 год, перебуваючи у розташуванні третього механізованого  батальйону військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) АДРЕСА_2 , під  час словесного  конфлікту  із ОСОБА_6 , який виник на ґрунті  особистих неприязних відносин, діючи умисно, завдала  останній  декілька ударів руками   в голову, внаслідок чого заподіяла потерпілій  тілесні ушкодження, які за висновком судово-медичної експертизи від 10 січня 2017 року належать до категорії  легких тілесних  ушкоджень, що спричинили короткотривалий  розлад здоров`я.
Апеляційний суд Волинської області ухвалою від 24 листопада 2017 року апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_8 залишив без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі потерпіла просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що в судовому засіданні не з`ясовано, чи правильно кваліфіковано кримінальне правопорушення з урахуванням того, що вона та ОСОБА_7 є дійсними військовослужбовцями Збройних Сил України за контрактом, подія відбулася на території військової частини. Вважає, що ОСОБА_7 необґрунтовано звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК,  оскільки вона щиро не розкаялася, а також потерпіла вказує на те, що ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не вирішили питання щодо процесуальних витрат, пов`язаних із розслідуванням вчиненого злочину. Також вказує на те, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).
 
Позиції інших учасників судового провадження
У запереченнях на касаційну скаргу потерпілої захисник засудженої                             ОСОБА_7 – адвокат ОСОБА_9 та прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, вказують на безпідставність доводів цієї касаційної скарги та законність і обґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_7 .   
У судовому засіданні прокурор заперечила проти задоволення касаційної скарги потерпілої ОСОБА_6 .
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ст. 412 зазначеного Кодексуістотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі, що перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
А статтею 413 того ж Кодексувизначено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Разом із тим відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які було досліджено під час судового розгляду та оціненими згідно зі               ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
У касаційній скарзі потерпіла стверджує про неправильність рішення суду про передачу ОСОБА_7 на поруки  колективу військової частини.
Положеннями ст. 285 КПКпередбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно зі ст. 47 КК особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, та щиро розкаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру і не порушуватиме громадського порядку.  
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, колектив військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) у кількості 214 осіб звернувся з клопотанням про передачу ОСОБА_7 йому на поруки. З урахуванням того, що ОСОБА_7 вчинила злочин невеликої тяжкості вперше, щиро розкаялась та просила звільнити її від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК,  суд обґрунтовано звільнив її від кримінальної відповідальності з передачею на поруки колективу військової частини в порядку, передбаченому процесуальним законом, і кримінальне провадження закрив. Умовою такої передачі було те, що ОСОБА_7 протягом року з дня передачі на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.
Рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК та закриття кримінального провадження судом першої інстанції прийнято відповідно до вимог  п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 288 КПК. 
Доводи касаційної скарги, які є аналогічними доводам апеляційної скарги представника потерпілої, були перевірені в суді апеляційної інстанції і обґрунтовано визнані такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження та не ґрунтуються на вимогах закону. 
При цьому апеляційний суд вказав, що доводи представника потерпілого про невизнання ОСОБА_7 своєї вини не заслуговують на увагу, оскільки із заяви обвинуваченої від 26 липня 2017 року вбачається   повне визнання нею своєї вини у вчиненому злочині та щире каяття (а.с. 8). У клопотанні від 06 липня 2017 року колективу   військової частини та  клопотанні прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 також  вбачається    повне визнання   ОСОБА_7 своєї вини (а.с. 2-4). Разом з тим під час прослуховувань аудіозаписів судових засідань першої та апеляційної інстанцій колегією суддів Верховного Суду встановлено, що ОСОБА_7 повністю визнала себе винною у скоєному злочині, щиро розкаялася у вчиненому,  попросила вибачення у потерпілої, засудила свої дії та пообіцяла не вчиняти надалі будь-яких протиправних дій. 
Що стосується доводів, викладених у касаційній скарзі потерпілої, про неправильну кваліфікацію дій засудженої ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК, то вони є неспроможними.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового засідання в апеляційній інстанції 27 листопада 2017 року встановлено,                                що 08 грудня 2016 року військовою прокуратурою Луцького гарнізону зареєстровано кримінальне провадження № 42016030220000160 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК, за фактом заподіяння військовослужбовцю військової частини – польової пошти НОМЕР_2 старшому солдату ОСОБА_6 тілесних ушкоджень військовослужбовцем цієї частини молодшим сержантом ОСОБА_7 , однак з урахуванням того, що кримінальне провадження не підслідне слідчим військової прокуратури, його було того ж дня передано за підслідністю до Володимир-Волинського відділення поліції Нововолинського відділу поліції ГУНП України у Волинській області, правова кваліфікація дій ОСОБА_7 була визначена за ст. 125 КК правильно з урахуванням того, що відповідальність за ст. 406 КК настає за порушення правил статутних відносин у зв`язку з виконанням винним і потерпілим обов`язків з військової служби. Якщо тілесні ушкодження були заподіяні одним військовослужбовцем іншому виключно на ґрунті особистих неприязних відносин, такі дії мають кваліфікуватись за статтями, що передбачають відповідальність за відповідні невійськові злочини проти особи. З цим погоджується і колегія суддів. 
Що стосується доводів у касаційній скарзі потерпілої щодо невирішення питання процесуальних витрат, то вони також є безпідставними, оскільки, як убачається з матеріалів кримінального провадження, будь-які процесуальні витрати, пов`язані з розслідуванням кримінального провадження та розглядом справи по суті, відсутні.
Під час розгляду кримінального провадження  апеляційний суд перевірив усі посилання й доводи, викладені представником потерпілої в апеляційній скарзі, і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку місцевого суду, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, не встановлено.
Зважаючи на наведене, підстав для задоволення касаційної скарги потерпілої ОСОБА_6 колегія суддів не вбачає. 
Керуючись статтями 433, 434, 436–438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області                                  від 08 серпня  2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області                            від 24 листопада 2017 року щодо ОСОБА_7  залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.      
Судді:

 
            ОСОБА_1                              ОСОБА_2                             ОСОБА_3