Постанова
Іменем України 
 
11 лютого 2019 року
м. Київ
справа № 466/6219/16-ц
провадження № 61-17746св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,
учасники справи:
позивач - Львівський міський центр зайнятості,
відповідач - ОСОБА_4,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Львівського міського центру зайнятості на рішення Шевченківського районного суду м. Львова, у складі судді Білінської Г. Б., від 22 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області, у складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф., від 17 березня 2017 року.
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2016 року Львівський міський центр зайнятості звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що ОСОБА_4 звернулась до Львівського міського центру зайнятості у пошуках роботи 16 квітня 2013 року. Статус безробітної ОСОБА_4 надано 16 квітня 2013 року відповідно до статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» на підставі її заяви. У вказаній заяві відповідач підтвердила, що не зареєстрована як фізична особа-підприємець, не належить до громадян, які забезпечують себе роботою самостійно. Перебуваючи на обліку, відповідач отримала у центрі зайнятості матеріальне забезпечення - допомогу по безробіттю з 23 квітня 2013 року по 05 серпня 2013 року у розмірі 12 315, 89 грн. В порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення Львівським міським центром зайнятості встановлено, що на час звернення 16 квітня 2013 року та отримання статусу безробітного ОСОБА_4 була зареєстрована як фізична особа-підприємець. У зв'язку з цим, на думку позивача, відповідачу безпідставно були виплачені грошові кошти у вигляді допомоги по безробіттю у сумі 12 315, 89 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь Львівського міського центру зайнятості.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2016 року у задоволенні позову Львівському міському центру зайнятості відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 на час звернення із заявою про надання статусу безробітного господарської діяльності фактично не здійснювала, прибутків від такої діяльності не отримувала, була впевнена, що у заяві вказує достовірні відомості, і це виключає її відповідальність за частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2017 року апеляційну скаргу Львівського міського центру зайнятості відхилено, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2016 року залишено без змін.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що підприємницька діяльність відповідача припинена судовим рішенням ще у 2006 році, а тому, звертаючись із заявою про надання статусу безробітного у квітні 2013 року, відповідач була впевнена, що вказує достовірні відомості, оскільки фактично з 2006 року підприємницькою діяльністю не займалась та вважала, що не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У квітні 2017 року Львівський міський центр зайнятості подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2017 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що дата набрання чинності рішенням суду про припинення підприємницької діяльності особи, що не пов'язано з банкрутством фізичної особи-підприємця, не є датою припинення статусу фізичної особи-підприємця. Оскільки ОСОБА_4 під час реєстрації та перебування на обліку у центрі зайнятості в якості безробітної була зареєстрована як фізична особа-підприємець, вона не мала права на отримання статусу безробітної та допомоги по безробіттю, оскільки у розумінні статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» відносилась до категорії зайнятого населення.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.
Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу
У поданих запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_4 посилається на те, що судами попередніх інстанцій до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права, при розгляді справи не було допущено порушення норм процесуального права, а доводи касаційної скарги не спростовують правильних по суті рішень судів попередніх інстанцій. Судами в повному обсязі досліджено наявні у матеріалах справи докази, яким надана належна оцінка. На момент реєстрації 16 квітня 2013 року позивач очікувала вчинення державним реєстратором реєстраційних дій щодо внесення відповідного запису про припинення підприємницької діяльності. Бездіяльність останнього не є підставою для настання несприятливих наслідків для відповідача, а також не є доказом зловживань або ж умисного невиконання відповідачем своїх обов'язків. Крім того, ОСОБА_4 зазначила, що обґрунтовано сподівалася на безумовне виконання рішення суду, яким реєстратора зобов'язано внести відповідні записи.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
16 квітня 2013 року ОСОБА_4 подала до Львівського міського центру зайнятості заяву щодо надання їй статусу безробітної. У заяві зазначила, що на час звернення трудовою діяльністю вона не займається та не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності. На підставі поданої заяви відповідач була зареєстрована як така, що шукає роботу, та 16 квітня 2013 року їй було надано статус безробітного з виплатою матеріальної допомоги по безробіттю відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
Згідно довідки Львівського міського центру зайнятості за період з 23 квітня 2013 року по 05 серпня 2013 року ОСОБА_4 було виплачено допомогу по безробіттю в розмірі 12 315, 89 грн.
Звертаючись з позовом до суду Львівський міський центр зайнятості виходив з того, що на час звернення 16 квітня 2013 року та отримання статусу безробітної ОСОБА_4 була зареєстрованою як фізична особа-підприємець.
Судами також встановлено, що постановою господарського суду Львівської області від 05 червня 2006 року у справі № 5/903-29/114А, яка набрала законної сили, припинено підприємницьку діяльність суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4
06 жовтня 2009 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено відомості про рішення господарського суду Львівської області від 05 червня 2006 року про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, що не пов'язане з її банкрутством. 31 липня 2013 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис № 241501000030405032 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
Згідно довідки про відсутність заборгованості із сплати податків і зборів  від 24 липня 2013 року № 1313072200247, виданої ДПІ у Шевченківському районі м. Львова ГУ Міндоходів Львівської області, рішення про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців внесено 15 травня 2006 року за № 8303 .
Позиція Верховного Суду
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов'язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім'ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб'єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. Зайнятість - це діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі.
Статтею 4 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.
Згідно пункту 8 частини першої статті 31 та частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено умислу у діях відповідача зловживання своїми обов'язками чи свідомого надання неправдивих відомостей при поданні у квітні 2013 року до Львівського міського центру зайнятості заяви про надання статусу безробітного.
Надавши належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 на час звернення із заявою про надання статусу безробітного господарської діяльності фактично не здійснювала, прибутків від такої діяльності не отримувала. Підприємницька діяльність відповідача припинена постановою господарського суду Львівської області від 05 червня 2006 року, відповідач фактично з 2006 року підприємницькою діяльністю не займалась та вважала, що не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності.
Як встановлено судами 06 жовтня 2009 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено відомості про рішення господарського суду Львівської області від 05 червня 2006 року про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, що не пов'язане з її банкрутством, однак лише 31 липня 2013 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій. Судами правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, зроблені обґрунтовані висновки про задоволення позовних вимог на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 212 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи).
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Львівського міського центру зайнятості залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді | Є. В. Синельников
| О. В. Білоконь
| С. Ф. Хопта