Постанова                                                                                        
Іменем України                       
05 грудня 2018 року                                                                                              
м. Київ
справа № 644/2379/16-ц
провадження № 61-31674св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), 
учасники справи:
заявник - Харківська міська рада,
заінтересована особа - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Харківської міської ради на рішення Апеляційного суду Харківської області                               від 08 червня 2017 року у складі колегії суддів: Кіся П.В.,                      Кружиліної О.А., Хорошевського О.М.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У березні 2016 року  Харківська міська радазвернулася до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою та передачу майна до комунальної власності і просила визнати відумерлою спадщиною квартиру АДРЕСА_1, що належала на праві власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та передати цю квартиру до комунальної власності територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради.
Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_1, якій належала на праві власності спірна квартира. Заповіт ОСОБА_1 за життя не склала. Спадщина, що відкрилася після смерті померлої, на момент розгляду заяви ніким не прийнята. Харківська міська рада як орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини відповідно до вимог статті 1277 ЦК України зобов'язана подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
На підставі вказаного Харківська міська рада просила визнати спадщину відумерлою та передати майно до комунальної власності. 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2016 року (у складі судді Клименка А.Л.) задоволено заяву Харківської міської ради про визнання відумерлою спадщиною квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_1,                       ІНФОРМАЦІЯ_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та передачу квартири до комунальної власності територіальної громади                       м. Харкова.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради виявлено безхазяйне майно, а саме спірну квартиру, що  належала на праві власності ОСОБА_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, заповіту не залишила, єдиний її можливий спадкоємець за законом - ОСОБА_2, помер 02 листопада 2015 року, інші спадкоємці відсутні. Враховуючи відсутність спадкоємців за заповітом і за законом щодо спадщини, суд першої інстанції відповідно до статті 278 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) задовольнив заяву Харківської міської ради як органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, який зобов'язаний відповідно до вимог статті 1277 ЦК України подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2017 року                           рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення.
Відмовлено у задоволенні заяви Харківської міської ради, заінтересована особа - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, про визнання спадщини відумерлою та передачу майна до комунальної власності.
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що на момент розгляду судом першої інстанції заяви Харківської міської ради у порядку окремого провадження набрало законної сили рішення цього ж суду від 29 вересня 2016 року у цивільній справі № 644/4083/16-ц за позовом ОСОБА_3, яким визнано за ОСОБА_3 право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 Відмовляючи                             у задоволенні заяви, апеляційний суд виходив з того, що до розгляду справи не було залучено ОСОБА_3, як заінтересовану особу, права якого були порушені.
У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Харківська міська рада, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про визнання спадщини відумерлою, виходив з того, що на спірну спадщину визнано право власності в судовому порядку за ОСОБА_3 і не врахував, що Харківською міською радою 24 травня 2017 року було подано апеляційну скаргу на рішення від 29 вересня                    2016 року у цивільній справі № 644/4083/16-ц, яке в подальшому рішенням Апеляціного суду Харківської області від 14 серпня 2017 року було скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за заповітом - відмовлено. Враховуючи наведені обставини, Харківська міська рада просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
29 травня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
Судами установлено, що Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради виявлено безхазяйне майно, а саме квартиру АДРЕСА_1. Згідно з довідкою комунального підприємства  «Жилкомсервіс» від 04 листопада 2015 року в спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2
Відповідно до довідки комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 8724 від 10 листопада 2016 року реєстрація права власності на спірну квартиру станом на 31 грудня 2012 року проведена за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 05 травня 1998 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду № 7-98-118212.
Згідно з довідкою відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 10961/08.01-04-06 від 11 травня 2016 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, померла 24 вересня                    2012 року, що підтверджується актовим записом про смерть № 2992 від                  25 вересня 2012 року.
На ініційований заявником запит суду Четверта Харківська державна нотаріальна контора надала відповідь від 25 травня 2016 року, в якій, в межах поставлених питань, повідомила, що ОСОБА_1 заповіту не залишала, після її смерті до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся її колишній чоловік ОСОБА_2, якому було відмолено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом та запропоновано звернутися до суду із заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до відкриття спадщини.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2015 року провадження у справі № 644/9984/15-ц за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, було закрито у зв'язку зі смертю 02 листопада 2015 року позивача і відсутністю його правонаступників.
Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні заяви Харківської міської ради виходив із того, що спір розглянуто без залучення всіх заінтересованих у справі осіб, зокрема                    ОСОБА_3, за яким у судовому порядку визнано право власності на спірне майно у порядку спадкування, внаслідок чого неповно з'ясовані обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Оскільки апеляційний суд не наділений повноваженнями щодо скасування рішення суду першої інстанції та залучення на стадії апеляційного провадження всіх заінтересованих у розгляді судової справи осіб для вирішення питання щодо їх прав, колегія апеляційного суду дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви.
Однак з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.
Відповідно до частини першої статті 234 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи), окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 8 частини другої статті 234 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою.
Пунктом 6 статті 235 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) передбачено, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
До матеріалів справи надано рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2016 року у справі № 644/4083/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за заповітом. Із змісту цього рішення вбачається, що предметом спору була спадщина, яка залишилась після ОСОБА_1, а саме спірна квартира.
Отже, встановивши, що існує спір щодо спірної квартири, як спадщини, апеляційний суд відповідно до вимог статті 235 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) повинен був залишити заяву без розгляду і роз'яснити заінтересованим особам про їхнє право подати позов на загальних підставах.
Доводи скаржника, наведені в касаційній скарзі про те, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2017 року у справі                  № 644/4083/16-ц рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2016 року у цій справі було скасовано та в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, не спростовує обставину щодо наявності спору про право, що унеможливлює вирішення в порядку окремого провадження заяви про визнання спадщини відумерлою.
При цьому, залишення без розгляду заяви не позбавляє Харківську міську раду права звернутися до суду для вирішення цього питання в порядку позовного провадження.
Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Пунктом 5 статті 409 ЦПК України передбачено право суду касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.
За таких обставин рішення апеляційного суду ухвалене з порушенням норм процесуального права, тому наявні підстави для його скасування із залишенням заяви без розгляду.
Керуючись статтями 294, 400, 409, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Харківської міської ради задовольнити частково.
Рішення Апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2017 року скасувати.
Заяву Харківської міської ради,заінтересована особа -Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, про визнання спадщини відумерлою та передачу майна у комунальну власність залишити без розгляду. 
Роз'яснити Харківській міській раді, що вона має право подати позов на загальних підставах.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                В. С. Висоцька 
Судді                                                                                                              А. О. Лесько 
В. В. Пророк 
           В. М. Сімоненко
І. М. Фаловська