Постанова
Іменем України
 
10 січня 2019 року
м. Київ
 
справа № 522/23309/14-ц
провадження № 61-37482 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), ГулькаБ. І., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,
представники позивача: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
представники ОСОБА_6: ОСОБА_9, ОСОБА_10,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6                               на постанову апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року                  у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Дрішлюка А. І., Громіка Р. Д.,
В С Т А Н О В И В :
У грудні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обгрутовано тим, що 27 травня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру» (далі - ПАТ «Банк Кіпру») та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 30/22-674/2011. Згідно вказаного договору ОСОБА_6 отримав грошові кошти у розмірі 800 000 грн зі строком погашення до 26 травня 2016 року та зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені в договорі, повертати кредит, сплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі.
27 травня 2011 року між ПАТ «Банк Кіпру» та ОСОБА_7 укладено договір поруки № 30/22-674/2011/П-1, а з ОСОБА_8 договір поруки           № 30/22-674/2011/П-2. Відповідно до зазначених договорів поруки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 поручились за виконання              ОСОБА_6 кредитних зобов'язань.
Проте, внаслідок невиконання ОСОБА_6 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість станом на 21 жовтня 2014 року у розмірі 557 019 грн 98 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 436 793 грн 33 коп.; заборгованості за відсотками - 120 226 грн 65 коп.
01 липня 2014 року між публічним акціонерним товариством «Неос Банк» (далі - ПАТ «Неос Банк»), яке є правонаступником ПАТ «Банк Кіпру», та              ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу. Відповідно до                    п. п. 2.1, 2.2 вказаного договору факторингу клієнт (ПАТ «Неос Банк») відступає фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, право вимоги якої належить клієнту на підставі документації. З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржникам, щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими йому.
Враховуючи вищевикладене, ТОВ «Кредитні ініціативи» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 заборгованість за кредитним договором у розмірі 557 019 грн 98 коп.
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2017 року у складі судді Нікітіної С. Й. у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не надало належного розрахунку заборгованості за кредитним договором, оскільки у наданому розрахунку відсутні дані про сплату ОСОБА_6 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 120 272 грн, відповідно до квитанції від 27 листопада 2012 року № 599515. Також зазначено, що ОСОБА_6 не був належним чином повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, оскільки не проживав за адресами, на які було направлено листи, а відправлення рекомендованої кореспонденції не є доказом отримання вказаного повідомлення.
Постановою апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 27 травня 2011 року № 30/22-674/2011 у розмірі 557 019 грн 98 коп., у тому числі: за кредитом - 436 793 грн 33 коп., та за відсотками - 120 122 грн 65 коп. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судовий збір у сумі 7 673 грн 40 коп. в рівних частках.  
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що заміна кредитора у зобов'язанні відбулась з дотриманням вимог закону, а відповідачі іншого не довели. Вказано, що наданий позивачем розрахунок є достатнім для встановлення дійсного розміру заборгованості за кредитом, він відповідає вимогам закону та умовам договору, а у зв'язку неналежним виконанням зобов'язань відповідачами за кредитним договором та договорами поруки, позов підлягає задоволенню.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано доказів щодо виникнення у нього права вимоги за вказаним кредитним договором, укладеним з ОСОБА_6 Вказано, що не взято до уваги квитанцію від 27 листопада 2012 року № 599515 щодо сплати ним заборгованості по кредиту у розмірі 120 272 грн. Зазначає, що йому не було надано доказів переходу права вимоги за вказаним кредитним договором, а тому він має зобов'язання перед ПАТ «Банк Кіпр». Враховуючи те, що ПАТ «Банк Кіпр» ліквідовано у липні  2014 року, його зобов'зання за вказаним кредитним договором припинені, відповідно до частини першої статті 609 ЦК України.
 
У липні 2018 року ТОВ «Кредитні ініціативи» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що 06 листопада 2014 року на адреси відповідачів було направлено досудові вимоги про досудове врегулювання спору, у яких було зазначено про зміну кредитора та вимагалось про дострокове повернення кредиту. Вказані вимоги залишені відповідачами без задоволення. Зазначило, що відповідачами не доведено, що відступлення права вимоги за кредитним договором відбулось із порушення закону, не доведено також, що наданий у суді першої інстанції розрахунок заборгованості є недійсним. Враховуючи вищевикладене, вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено судом з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Частиною першою статті 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконанням ним свого обов'язку.
 
Згідно з частиною першою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
 
Відповідно до частини першої статті 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
 
Таким чином, скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що кредитор у зобов'язанні замінений у встановленому законом порядку, внаслідок укладення договору факторингу, вказана у розрахунку заборгованість не спростована відповідачами, а у зв'яку з неналежним виконанням ОСОБА_6 своїх зобов'язань за кредитним договором, заборгованість підлягає солідарному стягненню як із позичальника так і поручителів. При цьому розмір кредитної заборгованості відповідає вимогам закону й умовам договору.
 
Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
 
Не можуть бути прийняті доводи ОСОБА_6 у касаційній скарзі про те, що його не було належним чином повідомлено про заміну кредитора у зобов'язанні, оскільки він не отримував повідомлення про заміну такого, а отже, ТОВ «Кредитні ініціативи» не є належним стягувачем, з огляду на таке.
 
Відповідно до змісту статті 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом.
 
Крім того, якщо боржник не був повідомлений про заміну кредитора, то це не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора (статті 516, 613 ЦК України). Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов'язання у повному обсязі не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язань взагалі.
 
Вищевикладене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-979цс15.
 
Відповідно до частини другої статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'зку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.
 
Однак, матеріали справи не містять доказів про те, що боржники зверталися до нового кредитора з вимогою надати докази переходу прав у зобов'язанні, й останній відмовив боржникам у наданні таких документів.
 
Також не можуть бути прийняті доводи касаційної скарги про те, що у наданому позивачем розрахунку не враховано квитанцію від 27 листопада 2012 року № 599515 про сплату ОСОБА_6 грошових коштів у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості та виписки ПАТ «Банк Кіпр» за вказаним кредитним договором з 27 травня 2011 року по 22 травня                  2014 року вбачається, що 27 листопада 2012 року ОСОБА_6 сплачено лише строкові проценти у розмірі 9 697 грн 78 коп., тобто інших платежів не було (том 2, а. с. 107).
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Під час розгляду справи відповідачі не звертались до первісного кредитора або позивача щодо проведення взаємозвірки наслідків виконання умов кредитного договору, не скористались своїм правом на призначення експертизи щодо розрахунку заборгованості.
 
Інші доводи касаційної скарги висновку суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.
 
Постанову апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Д. Д. Луспеник
 
Б. І.Гулько
 
Ю. В.Черняк