Постанова
Іменем України
 
18 грудня 2018 року
м. Київ
 
справа № 295/10613/17-ц
провадження № 61-29858св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого: Стрільчука В. А.,
суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В.,           Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,  
відповідачі: Богунський відділ державної виконавчої служби міста Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Державне підприємство «Сетам»,
третя особа - ОСОБА_6,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргуОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 січня 2018 рокуу складі головуючого-судді Полонця С. М. та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 28 березня 2018 року у складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Миніч Т. І., Павицької Т. М.
 
В С Т А Н О В И В :
 
У вересні 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до Богунського відділу державної виконавчої служби міста Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (далі - ВДВС), Державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам») про визнання недійсними результатів електронних торгів та акту про проведення електронних торгів.
 
Позов мотивовано тим, що під час проведення електронних торгів з продажу спірної квартири державним виконавцем було порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на момент їх проведення власником спірної квартири являлась не ОСОБА_4, а ОСОБА_5, яка не перебувала у статусі боржника у зведеному виконавчому провадженні від 22 липня 2013 року № 39280218. Отже, державний виконавець не мав правових підстав для реалізації вищевказаної квартири.
 
Також, відповідачами було порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження» під час проведення електронних торгів, а боржник ОСОБА_4 на момент їх проведення власником спірної квартири не являлась і на той час звіт про оцінку майна втратив свою чинність.
 
На підставі наведеного, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили визнати недійсними результати електронних торгів, проведених                       30 жовтня 2015 року Житомирською філією Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України з реалізації лота №102708 двокімнатної квартири загальною площею 51,2 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та визнати недійсним акт про проведення електронних торгів від 24 листопада 2015 року, виданий на підставі протоколу №126457 про проведення електронних торгів. 
 
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 24 січня                   2018 року у задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. Окрім того, позивачами не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що при проведенні електронних торгів відбулось порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів з боку державного виконавця чи організатора електронних торгів, а також, що ці порушення вплинули на результати торгів, права та законні інтереси позивачів.
Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 28 березня     2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишено без задоволення. Рішення Богунського районного суду                          м. Житомира від 24 січня 2018 рокузалишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції належним чином визначив фактичні та правові підстави позову, внаслідок чого вірно встановив, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню. 
 
У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що державним виконавцем було порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на момент проведення електронних торгів з продажу спірної квартири власником цієї квартири являлась не ОСОБА_4, а                             ОСОБА_5, яка не перебувала у статусі боржника у зведеному виконавчому провадженні від 22 липня 2013 року № 39280218 тому державний виконавець не мав правових підстав для реалізації вищевказаної квартири. 
 
Звіт про незалежну оцінку майна, виготовлений ПП «КОЕКС», на момент реалізації квартири втратив чинність. Судом апеляційної інстанції було встановлено, що реалізація майна відбулася після закінчення строку дії звіту про оцінку майна, однак в обґрунтування постанови суд зазначив, що відбулося формальне закінчення строку дії звіту. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
 
У липні 2018 року ДП «Сетам» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, всі висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає. 
 
Жодних доказів на підтвердження своїх доводів про визнання електронних торгів недійсними позивачі не надали, не обґрунтували й не довели, як описані ними порушення вплинули на результати торгів та яким чином це порушило їхні права. 
 
Крім того, ДП «Сетам» виступає неналежним відповідачем у цій справі, оскільки жодним чином не порушувало прав позивачів.
 
05 грудня 2018 року справу за позовом ОСОБА_4 та                         ОСОБА_5 до Богунського відділу державної виконавчої служби міста Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, ДП «Сетам», третя особа - ОСОБА_6 про визнання недійсними результатів електронних торгів та акту про проведення електронних торгів призначено до судового розгляду. 
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
 
Судами попередніх інстанцій установлено, щов провадженні ВДВС перебувало зведене виконавче провадження від 22 липня 2013 року №39280218 про стягнення заборгованості з ОСОБА_4
 
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12 січня                  2012 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору дарування та визнання права власності на квартиру задоволено частково. Визнано дійсним укладений між                          ОСОБА_5 та ОСОБА_4 18 січня 2010 року договір дарування квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 Визнано право власності на вищезазначену квартиру за ОСОБА_5 У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.
 
Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 13 січня 2015 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 січня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору дарування та визнання права власності на квартиру за безпідставністю.
 
В ході проведення виконавчого провадження встановлено, що згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, за боржником ОСОБА_4 на праві власності зареєстровано нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1, відповідно до свідоцтва про право власності від 17 жовтня 2006 року, виданого Виконкомом Житомирської міської ради та зареєстрованого в КП «Житомирське обласне міжміське БТІ» Житомирської міської ради 26 жовтня 2006 року.
 
В рамках вищезазначеного зведеного виконавчого провадження державним виконавцем 11 квітня 2013 року здійснено опис та арешт вищезазначеної квартири. 
Як вбачається зі звіту про незалежну оцінку майна (приміщення квартири) ПП «Коекс» від 28 квітня 2015 року ринкова вартість об'єкта оцінки становить 770934,00 грн. Термін дії звіту 6 місяців з дати оцінки майна.
 
10 липня 2015 року інформацію про лот - двокімнатну квартиру загальною площею 51,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 було внесено в систему реалізації арештованого майна. Зазначеному майну було присвоєно номер лоту 85326 та призначено дату торгів - 10 серпня 2015 року.
 
Відповідно до протоколу від 10 серпня 2015 року №107839, торги з реалізації лота №85326 не відбулись на підставі відсутності допущених учасників торгів.
 
11 серпня 2015 року державним виконавцем проведено уцінку майна на 30 % від початкової вартості згідно з висновком експерта, яка після уцінки становила 539653,80 грн з присвоєнням майну номера лоту 94093.
Відповідно до протоколу від 14 вересня 2015 року № 114598, торги з реалізації лота №94093 призначені на 14 вересня 2015 року не відбулися вдруге, оскільки були відсутні допущені учасники торгів.
 
Втретє, після проведення процедури повторної уцінки майна на 50 % ціна майна склала 385467,00 грн, торги з реалізації вищезазначеної квартири були призначені на 30 жовтня 2015 року з присвоєнням майну номера лоту 102708. Торги відбулися 30 жовтня 2015 року з визначенням переможця - учасника №2, ОСОБА_6
 
24 листопада 2015 видано акт на підставі протоколу від 30 жовтня                    2015 року №126457 про проведення електронних торгів з реалізації нерухомого майна від 30 жовтня 2015 року, де переможцем визначено ОСОБА_6
 
25 грудня 2015 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. видано ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на двокімнатну квартиру загальною площею 51,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_1.
 
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
 
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. 
 
Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.  
 
Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.  
 
Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.     
 
Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням. 
Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону) підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статтями 55, 85).
 
За частиною першою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».  
 
Частинами другою-четвертою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право сторін виконавчого провадження оскаржити результати оцінки майна та порядок їх оскарження до передачі майна на реалізацію.
Відповідно до частини п'ятої статті 58 вказаного Закону звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.
 
Частиною третьою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону.
 
Частиною п'ятою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», пунктом 7.1 Тимчасового положення, абзацом третім підпункту 5.12.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за                № 865/4158, передбачено підстави й порядок призначення повторних прилюдних торгів, а також порядок уцінки нереалізованого майна. Так, у разі відсутності покупців або наявності тільки одного покупця та з інших, визначених Тимчасовим положенням, причин прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися. У такому разі призначаються повторні прилюдні торги, на яких стартова ціна лота може бути зменшена, але не більше ніж на 30 відсотків. Уцінка майна проводиться державним виконавцем у десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, після чого реалізація майна за вказаною ціною повинна бути проведена впродовж місяця з дня проведення уцінки. 
 
За правилами проведення прилюдних торгів, передбачених Тимчасовим положенням, спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги за експертною оцінкою та інші відомості. Визначення стартової ціни лота здійснюється на підставі початкової вартості майна за результатами проведеної оцінки майна незалежним суб'єктом оціночної діяльності. 
 
Тобто на момент проведення прилюдних торгів, у тому числі повторних торгів, для визначення вартості об'єкта оцінки звіт про оцінку майна повинен бути дійсним.  
 
Проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації майна на прилюдних торгах, у тому числі правил про визначення стартової ціни реалізації майна, а саме частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», пунктів 3.2, 3.4 Тимчасового положення.
 
Отже, проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є підставою для визнання цих торгів недійсними за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.
 
Судами встановлено, що оцінка майна для реалізації проведена 28 квітня 2015 року, електронні торги відбулися 30 жовтня 2015 року. Тобто реалізація майна відбулася після закінчення строку дії звіту про оцінку майна через два дні.
 
Однак, установивши, що пропущення такого строку не вплинуло на результати таких торгів судами першої та апеляційної інстанцій зроблено правильний висновок про те, що формальне закінчення строку дії звіту не може бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. 
 
Позивачами не доведено, що за цей період відбулось підвищення вартості спірного майна чи змінилась кон'юнктура ринку, чи були порушені внаслідок цього права і законні інтереси позивачів, які оспорюють результати торгів, оскільки підставою для пред'явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.  
Крім того, позивачі у своїй у позовній заяві посилаються на незаконні дії державного виконавця щодо визначення вартості чи оцінки (уцінки) майна до призначення електронних торгів.
Однак, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бут підставою для визнання електронних торгів недійсними.
Верховний Суд погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки такі висновки відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.
 
Доводи касаційної скарги про те, що державним виконавцем було порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на момент проведення електронних торгів з продажу спірної квартири власником цієї квартири являлась не ОСОБА_4, а                             ОСОБА_5, яка не перебувала у статусі боржника у зведеному виконавчому провадженні від 22 липня 2013 року № 39280218 тому державний виконавець не мав правових підстав для реалізації вищевказаної квартири є необґрунтованими, оскільки на момент передачі державним виконавцем на реалізацію спірної квартири, а саме 10 липня 2015 року, з урахуванням рішення Апеляційного суду Житомирської області від 13 січня 2015 року, власником цієї квартири була ОСОБА_4, а тому права ОСОБА_5 під час проведення електронних торгів не є порушеними. 
 
Доводи касаційної скарги про те, щозвіт про незалежну оцінку майна, виготовлений ПП «КОЕКС», на момент реалізації квартири втратив чинність, а тому електронні торги необхідно визнати недійсними, є необґрунтованими, оскільки позивачами не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що при проведенні електронних торгів відбулось порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів з боку державного виконавця чи організатора електронних торгів, а також, що ці порушення вплинули на результати торгів, права та законні інтереси позивачів. 
 
Інші докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня                2006 року). 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи наведене, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції без змін.
Керуючись статтями 400, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишити без задоволення.
                                                                                                      
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 січня 2018 рокута постанову Апеляційного суду Житомирської області від 28 березня  2018 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | В. А. Стрільчук
Судді: | В. О. Кузнєцов
| А. С. Олійник
| О. В. Ступак
| Г. І. Усик