ПОСТАНОВА
Іменем України

24 жовтня 2018 року 
Київ
справа №320/4759/16-а(2-а/320/2/17)
адміністративне провадження №К/9901/37244/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2017 року (головуючий суддя Бахаєв І.М.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року (головуючий суддя Чабаненко С.В., судді: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.) у справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської митниці ДФС про визнання незаконною та скасування постанови в справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Одеської митниці ДФС про визнання незаконною та скасування постанови в справі про порушення митних правил №0667/50009/16 від 22 червня 2016 року.

Обґрунтовуючи позовну заяву, вказувала на порушення відповідачем процедури притягнення її до відповідальності, оскільки про ані про складання відносно неї протоколу про порушення митних правил, ані про дату та час розгляду справи про таке порушення позивач не повідомлялась й жодних запрошень від митного органу не отримувала, чим, в свою чергу, порушено її право на участь та надання пояснень при розгляді справи про порушення митних правил.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи таке рішення, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивач була належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи про порушення митних правил, проте на її розгляд не з'явилась, відтак доводи про порушення відповідачем права на участь особи при розгляді справи про порушення митних правил є безпідставними та не свідчать про порушення процедури прийняття рішення. Разом з тим позивач перевищила встановлений статтею 95 Митного кодексу України строк доставки транспортного засобу та не подала доказів, які б спростовували факт вчинення порушення, а тому притягнення її до відповідальності у вигляді накладення штрафу є правомірним.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернулась з касаційною скаргою, в якій просила їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. При цьому в касаційній скарзі посилалась на ті ж доводи та обставини (неповідомлення її про порушення та розгляд митним органом справи про порушення митних правил), що вже наводились нею в позовній заяві.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційної скаргою, а в подальшому, відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах.

Справу згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано для розгляду касаційної скарги колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду: головуючий суддя Пасічник С.С. (суддя-доповідач), судді: Васильєва І.А., Юрченко В.П.

Відповідач в письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів попередніх інстанцій, які він просив залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Так, суди встановили, що 18 березня 2016 року о 20 год. 31 хв. в зону митного контролю міжнародного пункту пропуску «Кучурган-Первомайськ» відділу митного оформлення №1 митного поста Роздільна Одеської митниці ДФС в напрямку з Молдови до України в режимі «транзит» громадянкою України ОСОБА_2 ввезений легковий автомобіль «Mercedes-Benz» А170, реєстраційний номер НОМЕР_1 з терміном доставки до митниці призначення до 28 березня 2016 року.

Однак під час здійснення органом доходів та зборів перевірки встановлено відсутність в Автоматизованій системі митного оформлення (АСМО) Інспектор та ЄАІС Держмитслужби України інформації щодо вивезення з митної території України вказаного транспортного засобу або його поміщення в інший митний режим.

17 травня 2016 року Одеською митницею ДФС щодо позивача складено протокол про порушення митних правил №0667/50009/16.

22 червня 2016 року Одеською митницею ДФС винесено постанову в справі про порушення митних правил №0667/50009/16, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні порушень митних правил, передбачених частиною 3 статті 470 Митного кодексу України, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 грн.

Статтею 90 Митного кодексу України передбачено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

В пункті 57 частини 1 статті 4 Митного кодексу України закріплено визначення поняття «товари», якими є будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

Громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом (частина 1 статті 381 Митного кодексу України).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 95 Митного кодексу України строк транзитних перевезень для автомобільного транспорту становить 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Відповідно до частини 3 статті 470 Митного кодексу України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом частини 1 статті 458 Митного кодексу України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Отже, перевищення десятиденного строку доставки автомобільного транспорту, який ввезений в митному режимі транзиту, до відповідного органу доходів і зборів України або ж його вивезення за межі митної території України, визнається порушенням митних правил, за яке передбачена адміністративна відповідальність у вигляді штрафу.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (частина 1 статті 486 Митного кодексу України).

У відповідності до положень статті 487 Митного кодексу України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Статтею 488 Митного кодексу України встановлено, що провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Згідно ж зі статтею 489 Митного кодексу України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як передбачено частинами 1 та 7 статті 494 Митного кодексу України, про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Протокол складається у двох примірниках, один з яких вручається під розписку особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил.

Разом з тим, статтею 498 Митного кодексу України до прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, крім іншого, віднесено прийняття участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення.

За змістом статті 526 Митного кодексу України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника.

Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.

Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Отже, в наведених нормах законодавцем чітко закріплено обов'язок органу доходів і зборів вручити (надіслати) особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, примірник протоколу про порушення митних правил, в якому, крім іншого, зазначаються час та місце розгляду справи про порушення митних правил, а у випадку неповідомлення зазначеної інформації під час вручення протоколу - проінформувати поштовим відправленням з повідомленням про вручення.

При цьому, за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, справа про таке порушення може бути розглянута лише в разі, якщо є докази її своєчасного повідомлення про місце і час розгляду справи та від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Розглянувши справу, суди першої та апеляційної інстанцій в прийнятих ними рішеннях зазначили, що позивач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи про порушення митних правил, оскільки протокол про таке порушення (що містив вказану інформацію) надсилався за її адресою, до митного органу не з'явилась, як і не прибула на здійснене за допомогою телеграми №1426/10/15-70-67 від 21 квітня 2016 року запрошення митниці з приводу надання пояснень, що передувало складанню протоколу.

Разом з тим, докази повідомлення ОСОБА_2 про порушення відносно неї справи про порушення митних правил, час та місце її розгляду, як і сам протокол про таке порушення в матеріалах даної справи відсутні й, виходячи зі змісту журналів судових засідань, судами не витребовувалась та не досліджувались, незважаючи на те, що посилання на необізнаність про існування щодо неї справи про порушення митних правил як такої було основним доводом позовної заяви ОСОБА_2 та поданої нею ж апеляційної скарги.

Крім того, згідно наявного у справі акту Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 вересня 2016 року, який, однак, залишився поза увагою судів, під час розкриття конверта, що надійшов від Одеської митниці ДФС, виявлено відсутність копії поштового повідомлення про вручення ОСОБА_2 телеграми, яке зазначено в переліку додатків до заперечень на позовну заяву.

Відтак, суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили обставин, пов'язаних з повідомленням позивача про час та місце розгляду справи про порушення митних правил, що, в свою чергу, відповідно до наведених вище положень Митного кодексу України є обов'язковою умовою правомірності прийнятої митним органом постанови.

Як встановлено частиною 1 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладається обов'язок вживати визначених законом заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За правилами частини 1 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи, що допущені судами першої та апеляційної інстанції порушення норм процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати нові обставини, судові рішення на підставі статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати всі фактичні обставини справи з перевіркою їх належними та допустимими доказами та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник
І.А. Васильєва 
 В.П. Юрченко ,
Судді Верховного Суду