ПОСТАНОВА
Іменем України

13 листопада 2018 року 
Київ
справа №806/639/16
адміністративне провадження №К/9901/11059/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого Гриціва М.І., 
суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., –

за участю секретаря судового засідання – Журіної О.О.,
представника відповідача – Цицюри В.І., –
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу Міністерства оборони України (далі – Міноборони) на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 15  червня 2016 року (суддя Романченко  Є.Ю.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 4  жовтня 2016  року (судді Майор Г.І., Бучик  А.Ю., Шевчук С.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Міноборони, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу,  –
встановив:
У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив визнати протиправним і скасувати рішення Міноборони про відмову йому в призначенні одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю 2-ої групи з 09 грудня 2015  року внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оформлене Протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 01 квітня 2016 року №  20; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як особі з інвалідністю 2-ої групи з 09 грудня 2015 року внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі – Порядок № 975); зобов`язати Міноборони подати звіт про виконання прийнятої постанови суду протягом п`ятнадцяти діб з дня набрання постановою законної сили.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначав, що відповідно до Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011-XII) та Порядку №  975 йому гарантоване право на отримання одноразової грошової допомоги.
Житомирський окружний адміністративний суд постановою від 15 червня 2016  року позов задовольнив частково: визнав протиправним і скасував рішення Міноборони про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю 2-ої групи з 09 грудня 2015 року, оформлене Протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 01  квітня 2016 № 20; зобов`язав Міноборони розглянути у встановленому порядку та строки заяву та документи ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, як к особі з інвалідністю 2-ої групи з 09 грудня 2015 року внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Порядку №  975 з прийняттям відповідного рішення та з урахуванням викладених судом обставин у даній справі. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Житомирський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 04 жовтня 2016  року це рішення залишив без змін.
Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про протиправність відмови відповідача та необхідність його зобов`язати розглянути питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 975 з огляду на встановлення позивачу інвалідності, яка настала внаслідок поранення, отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби.
Міноборони не погодилося із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій і звернулося із касаційною скаргою про їх скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Покликаючись на положення частини шостої статті 16 Закону № 2011-XII, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008  року № 499 (далі – Порядок № 499) скаржник зазначив, що для позивача як особи, яка проходила строкову військову службу та отримала інвалідність, що давала б йому підстави для виплати зазначеної допомоги, граничний термін настання якої сплинув після закінчення трьох місяців з моменту звільнення його зі служби, правових підстав для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги немає.
Указує на те, що днем встановлення інвалідності у розумінні підпункту 4 частини другої статті 4 Закону № 2011-XII та пункту 3 Порядку № 975 вважається дата проходження громадянином первинного огляду МСЕК. Дата підвищення групи інвалідності не може вважатися днем встановлення інвалідності. 
Зазначає, що на час первинного встановлення позивачеві інвалідності (18  травня 2013 року) Порядок № 975 не діяв.
Крім того, відповідно до частини четвертої статті 16^3 Закону № 2011-XII, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У цій справі суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_1 у період з 01 листопада 1981 року по 07 листопада 1982 року проходив військову службу, зокрема в період з 17 квітня 1981 по 31 жовтня 1982 року на території Республіки Афганістан, де в той час велися бойові дії, та брав участь у бойових діях в складі в/ч п/п НОМЕР_1 . У 1981 році отримав осколкове поранення спини, а у 1982 році – множинні вогнепальні осколкові поранення обох рук. 
Протоколом засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України №  428 від 15 березня 2011 року встановлено, що множинні вогнепальні осколкові поранення тулуба та кінцівок, (контузія 1982  р.) та їх наслідки у сержанта у відставці ОСОБА_1 , 1962 року народження, що підтверджується військово–обліковими та медичними документами, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Наведене підтверджено витягом з протоколу від 15 березня 2011 року № 428, долученого до матеріалів справи. 
Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК від 08 червня 2011 року серії 10  ААА  №732450 позивачу встановлено 3-тю групу інвалідності з 18 травня 2011 року – поранення, контузія, які, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Медико-соціальна експертна комісія 04 січня 2016 року провела повторний огляд ОСОБА_1 . За результатами проведеного огляду ОСОБА_1 встановлено довічно 2-гу групу інвалідності з 09 грудня 2015  року. При цьому вказано, що поранення, контузія, які, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, про що свідчить довідка до акту огляду медико–соціальною експертною комісією від 04 січня 2016 року серії  12  ААА №  218800. 
19 січня 2016 року ОСОБА_1 подав до Житомирського ОМВК заяву про виплату йому одноразової грошової допомоги в зв`язку із отриманням з 09  грудня 2015 року 2-ої групи інвалідності внаслідок поранення (контузії), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. До заяви, на виконання пункту 11 Порядку № 975, позивач додав: копії довідок МСЕК № 732450 та №  218800; копію витягу з протоколу ЦВЛК; копію акту судово–медичного дослідження; копію військового квитка; копію паспорта; копію ідентифікаційного номера; копію картки реквізитів; копію довідки Житомирського ОМВК. 
Як убачається із витягу з Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 01 квітня 2016 року № 20, затвердженого Міноборони, розглянувши подані документи ОСОБА_1 , комісія прийняла рішення про повернення поданих документів до Житомирського обласного військового комісаріату на доопрацювання. Висновок Комісії про направлення на доопрацювання документів обґрунтовано тим, що в поданих матеріалах немає підтверджень настання інвалідності після проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби, як це передбачено підпунктом 4 пункту 2 Порядку №  499.
Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Верховний Суд переглянув судові рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги, з`ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, та правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про таке.
Під поняттям «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
З огляду на це суди першої та апеляційної інстанцій дослідивши обставини справи, проаналізувавши чинне на час звернення позивача за призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги, щодо якого рішення про виплату такої допомоги не приймалось, дійшли правильного висновку про протиправність та скасування рішення відповідача та звідси необхідність зобов`язання його розглянути у встановленому порядку та строки заяву позивача щодо нарахування та виплати такої допомоги.
Правові висновки, які суди поклали в основу своїх рішень ґрунтуються на фактичних підставах та вимогах закону, які регулюють спірні правовідносини.
Доводи касаційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували наведені висновки судів. 
У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.
За наведених обставин колегія суддів визнає, що суди першої й апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, тому касаційну скаргу Міноборони слід залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій – без змін.
Керуючись статтями 341, 342, 344, 349, 353, 355, 356, 359  Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, – 
постановив:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 15  червня 2016  року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 4  жовтня 2016 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 13 листопада 2018 року.

Головуючий                                                                                          М.І. Гриців

Судді:                                                                                                    Я.О. Берназюк

                                                                                                    Н.В. Коваленко