ПОСТАНОВА
Іменем України

27 серпня 2018 року 
Київ
справа №821/1613/16
касаційне провадження №К/9901/41891/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І.,  Хохуляка В.В., 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 25.10.2016 (суддя Бездрабко О.І.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2016 (головуючий суддя - Турецька І.О., судді: Стас Л.В., Косцова І.П.) у справі №821/1613/16 за поданням Головного управління ДФС у Херсонській області до Приватного акціонерного товариства «Херсонський хлібокомбінат» про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків,
В С Т А Н О В И В:
Головне управління ДФС у Херсонській області звернулося до суду з поданням до Приватного акціонерного товариства «Херсонський хлібокомбінат» про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків.
Херсонський окружний адміністративний суд ухвалою від 25.10.2016 закрив провадження у справі. 
Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 22.12.2016 залишив ухвалу  Херсонського окружного адміністративного суду від 25.10.2016 без змін.
Головне управління ДФС у Херсонській області звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 25.10.2016 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2016 скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення подання.
В обґрунтування своїх вимог податковий орган посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, що призвело до помилкових висновків щодо наявності спору про право у спірних правовідносинах. 
Зокрема, зазначає, що позивач не заперечував законності прийнятого відповідачем рішення (наказу) про проведення документальної планової виїзної перевірки. Так, платник податків допускав перевіряючих до проведення перевірки у період з 21.09.2016 до 19.10.2016, утім у допуску до продовження дій з проведення перевірки 20.10.2016 відмовив, вважаючи, що минув зазначений в повідомленні 20-денний строк на проведення такого контрольного заходу. Крім того, наказ про проведення перевірки відповідачем в судовому порядку не оскаржувався.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що     відповідно до плану роботи на ІІІ квартал 2016 року начальником Головного управління ДФС у Херсонській області прийнято Наказ від 06.09.2016 № 400 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки Приватного акціонерного товариства «Херсонський хлібокомбінат» терміном 20 робочих днів.
Начальником Головного управління ДФС у Херсонській області сформовано повідомлення від 06.09.2016 № 79/21-22-14-01, згідно з яким Приватне акціонерне товариство «Херсонський хлібокомбінат» повідомлялося про проведення документальної планової перевірки з 21.09.2016.
Вищезазначені повідомлення та копія наказу вручені посадовій особі Приватного акціонерного товариства «Херсонський хлібокомбінат» 08.09.2016, що підтверджується відповідною розпискою.
На підставі направлень від 27.09.2016 №№ 284, 285 головний державний ревізор-інспектор відділу перевірок платників основних галузей економіки управління аудиту Головного управління ДФС у Херсонській області ОСОБА_1, головний державний ревізор-інспектор відділу контрольно-перевірочної роботи управління податків і зборів з фізичних осіб Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області ОСОБА_2 здійснили вихід за податковою адресою відповідача та були допущені до проведення планової виїзної документальної перевірки.
В подальшому, відповідно до наказів начальника Головного управління ДФС у Херсонській області від 06.10.2016 № 449, від 11.10.2016 № 461, на підставі направлень від 06.10.2016 № 290, від 11.10.2016 № 297 до планової виїзної перевірки було також допущено головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок фінансових управлінь аудиту Головного управління ДФС у Херсонській області ОСОБА_3, головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок платників основних галузей економіки аудиту Головного управління ДФС у Херсонській області ОСОБА_4
Згідно з наказом начальника Головного управління ДФС у Херсонській області від 19.10.2016 № 468 до планової виїзної перевірки Приватного акціонерного товариства «Херсонський хлібокомбінат» було залучено головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок платників основних галузей економіки управління аудиту ГУ ДФС у Херсонській області ОСОБА_5 та видано відповідне направлення від 20.10.2016 № 305.
Перевіряючими ОСОБА_1 та ОСОБА_2 20.10.2016 о 09 год. здійснено вихід за податковою адресою Приватного акціонерного товариства «Херсонський хлібокомбінат»: м.Херсон, вул.Червоностуденська, 30, однак до продовження дій з проведення перевірки їх не було допущено, про що представниками контролюючого органу складено відповідні акти від 20.10.2016 №№ 108,    109.
Перевіряючими ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 21.10.2016 о 09 год. здійснено вихід за податковою адресою Приватного акціонерного товариства «Херсонський хлібокомбінат»: м.Херсон, вул.Червоностуденська, 30, однак до продовження проведення перевірки їх не було допущено, про що представниками контролюючого органу складено відповідний акт від 21.10.2016 №110.
Начальником Головного управління ДФС у Херсонській області прийнято рішення від 21.10.2016 №4251/9/21-22-14-01-17 про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків - Приватного акціонерного товариства «Херсонський хлібокомбінат».
Вказане рішення слугувало фактичною підставою для звернення Головного управління ДФС у Херсонській області до суду 21.10.2016 о 15.55 год. з цим поданням про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна Приватного акціонерного товариства «Херсонський хлібокомбінат» на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, керувався встановленим на підставі заперечень та пояснень відповідача фактом наявності між заявником і Приватним акціонерним товариством «Херсонський хлібокомбінат» спору про право, що виключає підстави для здійснення провадження у цій справі в порядку, встановленому статтею 183^-3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з поданням). 
Відповідно до пункту 94.1 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.
Згідно з пунктом 94.4 статті 94 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.
Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відмова платника податків від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу є підставою для арешту майна платника.
Згідно з пунктом 94.10 статті 94 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 183^-3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з поданням) провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними передбачених законом повноважень здійснюється на підставі подання таких органів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.
Згідно з частиною восьмою статті 183^-3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з поданням) у разі постановлення судом ухвали про відкриття провадження у справі суд приймає у триденний строк, але не пізніше ніж протягом 96 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення заявника до суду, постанову по суті заявлених вимог, яка підлягає негайному виконанню. Розгляд подання відбувається за участю органу доходів і зборів, що його вніс, та платника податків, стосовно якого його внесено.
Враховуючи викладене, арешт на майно як винятковий спосіб забезпечення виконання обов'язків платником податків застосовується за рішенням керівника контролюючого органу, прийнятим за наявності законних підстав (зокрема, відмови платника податків від допуску посадових осіб контролюючого органу), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом шляхом розгляду відповідного подання.
Відповідно до пункту 2 частини п'ятої статті 183^-3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з поданням) суд ухвалою відмовляє у прийнятті подання у разі, якщо з поданих до суду матеріалів вбачається спір про право.
У випадку виявлення наявності спору про право після відкриття провадження у справі за відповідним поданням, суд закриває провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій).
Таким чином, розгляд справи про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків здійснюється на підставі подання органів доходів і зборів за умови, якщо до закінчення розгляду справи за таким поданням, суд не встановить наявності спору про право.
Спір про право в контексті розглядуваної норми має місце в разі, якщо предметом спору є правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів, перелічених у статті 183^-3 Кодексу адміністративного судочинства України.
Зокрема, спір про право наявний у разі, коли платник податків висловлює незгоду з рішенням контролюючого органу, що було підставою для виникнення обставин для внесення відповідного подання.
При цьому Кодекс адміністративного судочинства України не містить переліку будь-яких критеріїв такої незгоди як підстави для висновку про існування спору про право. Отже, у кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасника провадження на предмет існування спору. Така незгода має втілюватись у вчиненні учасником процесу об'єктивно необхідних дій для відновлення порушеного права.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, підставою для звернення до суду з поданням про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна слугувало недопущення 20.10.2016 посадових осіб контролюючого органу до вчинення дій з продовження проведення перевірки, яку було розпочато згідно з наказом від 06.09.2016 № 400 та до проведення якої платник допускав перевіряючих у період з 21.09.2016 до 19.10.2016.
У даній справі судами попередніх інстанцій встановлено, що між сторонами наявний спір щодо права вчинення податковим органом дій з продовження проведення перевірки на підставі наказу від 06.09.2016 № 400, у зв'язку з відсутністю в ньому чіткої дати початку та закінчення проведення перевірки.
Наявність спірних обставин щодо початку перебігу строку перевірки відповідно до статті 183^-3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з поданням) позбавляє суд можливості розглянути подання за правилами скороченого провадження.
Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, щодо наявності підстав для закриття провадження у цій справі, у зв'язку з існуванням спору про право, ґрунтуються на правильному застосуванні норм процесуального права. 
З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а судами не допустив порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області без задоволення, а оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області залишити без задоволення.
Ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 25.10.2016 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2016 у справі №821/1613/16 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду Т.М. Шипуліна
                                                                                                       Л.І. Бившева
                                                                                                       В.В. Хохуляк