Постанова 
Іменем України 
 
04 жовтня  2018 року
м. Київ
 
Справа №366/3338/17
Провадження № 51-2701км18
 
Верховний Суд  колегією суддів Другої судової палати  Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря 
судового засідання  ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора                 ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у судовому провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 липня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016110060000058, за обвинуваченням
 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Козятин Вінницької області, проживаючого за адресою:  АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України  не судимого,
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 267-1 КК України.
 
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Іванківського районного суду Київської області від 15 травня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 267-1 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 80 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360 грн.
Речові докази: 440 кг металевих виробів, які передано на зберігання до відділу поліції зони ЧАЕС ГУ НП в Київській області, - знищено. Автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Sport», державний номерний знак НОМЕР_1 , який передано на зберігання власнику ОСОБА_6 , - залишено останньому.
 
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 липня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6  залишено без змін.
 
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину за таких обставин.
07 вересня 2016року близько 18:00 год., ОСОБА_6 , обіймаючи посаду монтажника ТОВ «БК Укрбудмонтаж», знаходячись на території зазначеного товариства, яке розміщено по вул. Радянська, 82-А у м. Чорнобиль Київської області та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23 липня 1991 року, відноситься до зони відчуження, завантажив до багажного відділення та задньої частини салону власного автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport», державний номерний знак НОМЕР_1    будівельну арматуру вагою 440 кг, з метою переміщення її за межі зони відчуження, до м. Києва.
Із зазначеною метою ОСОБА_6 цього ж дня близько 19:00 год. разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які не були повідомлені про намір незаконно перемістити за межі зони відчуження будівельну арматуру, під керуванням останнього на вищевказаному автомобілі, поїхали у напрямку контрольно-пропускного пункту «Дитятки».
Перебуваючи на КПП «Дитятки», скориставшись тим, що шлагбаум був відкритий, ОСОБА_8 , який керував автомобілем, без попереднього огляду працівниками поліції та надання ними дозволу на виїзд, без надання передбаченого законом дозволу і проведення дозиметричного контролю промислової продукції, перемістив за межі зони відчуження металеву арматуру вагою 440 кг.
07 вересня 2016 року о 19:30 год. після виїзду за КПП «Дитятки» автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Sport» було зупинено працівниками поліції, а металеву арматуру загальною вагою 440 кг вилучено до відділу поліції зони ЧАЕС ГУ НП в Київській області.
 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі прокурор стверджує про незаконність ухвали суду апеляційної інстанції з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення щодо необхідності застосування ст. 96-1 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 та ухвалення рішення про спеціальну конфіскацію як знаряддя злочину автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport», державний номерний знак НОМЕР_1 , належного останньому. Посилається на недотримання судом апеляційної інстанції вимог статей 370, 419 КПК України при постановленні ухвали. Висуває вимогу про скасування ухвали Апеляційного суду Київської області від 13 липня 2017 року щодо ОСОБА_6 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
 
На касаційну скаргу надійшли заяви від засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 , які містять заперечення проти задоволення касаційної скарги прокурора.
 
Позиції інших учасників судового провадження
 
Прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу сторони обвинувачення та просила її задовольнити.
 
Мотиви Суду
 
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку. 
 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
Доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 267-1 КК України у касаційній скарзі не заперечується.
 
Зі змісту положень ст. 418 ч. 2, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка  подала апеляційну скаргу, а    при залишенні  апеляційної 
 
скарги без задоволення – підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи.
 
Доводи касаційної скарги прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме щодо невідповідності ухвали суду апеляційної інстанції вимогам ст. 419 КПК України є обґрунтованими з огляду на наступне. 
 
Так, не погоджуючись із постановленим вироком щодо ОСОБА_6 у частині незастосування ст. 96-1 КК України, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій посилався на неправильність вирішення питання про незастосування спеціальної конфіскації у порядку, передбаченому статтями 96-1, 96-2 КК України, до належного ОСОБА_6 автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport», який був знаряддям злочину, оскільки саме на ньому засуджений перемістив за межі зони відчуження металеву арматуру вагою 440 кг,  і який визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. 
 
Проте, суд апеляційної інстанції не надав мотивованих відповідей на такі доводи апеляційної скарги саме виходячи із положень статей 96-1, 96-2 КК України та в ухвалі не зазначив належних підстав, з яких їх визнано необґрунтованими.
 
При цьому апеляційний суд не правильно погодився з місцевим судом у частині того, що автомобіль «Mitsubishi Pajero Sport» державний номерний знак НОМЕР_1 , не визнано знаряддям злочину, оскільки в 4 абзаці  мотивувальної частини постанови про визнання речових доказів та передачу їх на відповідальне зберігання від 09 вересня 2016 року вказано , що тимчасово вилучений автомобіль є знаряддям вчинення злочину.
 
Одночасно апеляційний суд передчасно дійшов висновку про неспівмірність  призначеного ОСОБА_6 покарання у виді штрафу та вартості автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport», який, як вказує прокурор, підлягає спеціальній конфіскації,  та не мотивував чому при вирішенні цього питання не враховано суспільну небезпеку злочину, обставини за яких він був вчинений та за яких незаконно переміщений метал був вилучений працівниками правоохоронних органів. 
При цьому апеляційним судом не зважено на те, що спеціальна конфіскація відноситься до інших заходів кримінально-правового характеру та має на меті, окрім іншого, не допустити повторне незаконне  використання певних предметів. 
 
За таких обставин, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга прокурора –задоволенню частково. 
 
При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення.
 
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, п. 15 «Перехідні положення» КПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), Суд
 
у х в а л и в:
 
касаційну скаргу прокурора, який брав участь у судовому провадженні в суді апеляційної інстанції,  задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 липня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
 
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

ОСОБА_1                               ОСОБА_2                          ОСОБА_3