ПОСТАНОВА
Іменем України
03 жовтня 2018 року 
Київ
справа №815/863/15
адміністративне провадження №К/9901/1629/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шарапи В.М.,
суддів: Бевзенка  В.М.,  Данилевич Н.А., 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2015 у складі колегії суддів: Потапчука В.О. (головуючий), Жука С.І., Семенюка Г.В. у справі №815/863/15 за позовом ОСОБА_2 до Начальника Головного управління МВС України в Одеській області ОСОБА_7 про зобов'язання вчинити дії,
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
1.          ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_2.) звернувся до суду з адміністративним позовом до начальника Головного управління МВС України в Одеській області ОСОБА_7 (надалі - начальник ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_7.), в якому з урахуванням поданої заяви про зміну позовних вимог, просив зобов'язати присвоїти йому звання "майор міліції" з дня закінчення встановленого строку вислуги років у спеціальному званні - з 31.08.2014.
2.          Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24.02.2015 позов задоволено частково. Зобов'язано начальника ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_7 прийняти рішення за поданням від 15.08.2014 про присвоєння ОСОБА_2 чергового спеціального звання "майор міліції", відповідно до   Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від    29.07.1991 №114. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
3.          Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2015 постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24.02.2015 визнано нечинною та закрито провадження у справі. 
4.          Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено:
4.1.          Позивач - ОСОБА_2, перебуває на службі в СВ Приморського PB ОМУ ГУ МВС   на посаді слідчого, наказом ГУ МВС України в Одеській області від 30.11.2010        йому присвоєно спеціальне звання "капітан міліції". 
4.2.          Наказом ОМУ ГУ МВС України в Одеській області від 11.07.2014 №90 о/с позивача призначено на посаду старшого слідчого. 
4.3.           15.08.2014 на адресу начальника ГУ МВС України в Одеській області направлено подання при присвоєння співробітникам ОМУ чергових спеціальних звань, серед яких ОСОБА_2 - "майор міліції".
4.4.          Вказане подання розглянуто на постійній нараді при начальнику ГУ МВС України в Одеській області, що підтверджується протоколом наради від 15.08.2014 №31/8-2686, згідно якого питання призначення співробітникам спеціальних звань було погоджене. 
4.5.          Листом УВБ МВС України в Одеській області від 29.08.2014 №18/16-809 повідомлено про недоцільність присвоєння позивачу чергового спеціального звання.
4.6.          Відповідно до довідки начальника CK та ПС ВКЗ ОМУ ГУ МВС України в      Одеській області, станом на 23.10.2014 спеціальне звання "майор міліції" ОСОБА_2 присвоєно не було. 
4.7.          Наказом МВС України від 15.06.2015 №1116 о/с ОСОБА_7 звільнений з посади начальника ГУ МВС України в Одеській області.
4.8.          Наказом МВС України від 16.06.2015 №1120 о/с Лорткіпанідзе Гіоргі   призначений на посаду начальника ГУ МВС України в Одеській області з 16.06.2015.
5.          Приймаючи оскаржуване судове рішення суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач у справі - начальник ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_7., був звільнений із займаної посади наказом МВС України від 15.06.2015 №1116 о/с, тобто, після ухвалення постанови Одеського окружного адміністративного суду від 24.02.2015. Судом апеляційної інстанції зазначено, що позовні вимоги стосуються саме начальника ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_7., якого рішенням суду першої інстанції зобов'язано вчинити певні дії, а також вказано на те, що заміна неналежного відповідача, з огляду на норми статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час спірних правовідносин), може здійснюватись виключно судом першої інстанції. Враховуючи наведене, суд       дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, передбачених частиною 2 статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
6.          Позивач подав касаційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2015, в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати і направити справу на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
6.1.          Аргументи скаржника полягають у тому, що суд апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення порушив норми процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що ним було подано до Одеського апеляційного адміністративного суду заяву про заміну відповідача, яку судом не розглянуто, що вважає порушенням статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України. 
7.          Відповідач заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не подав. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції: 
8.          Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція):
Стаття 6. Право на справедливий суд
"Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя".
9.          Кодекс адміністративного судочинства України (в редакції, що була чинною на час винесення оскаржуваного судового рішення, надалі - КАС України):
Стаття 52. Заміна неналежної сторони
"1. Суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи".
Стаття 55. Процесуальне правонаступництво
"1. У разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив".
Стаття 203. Підстави для залишення позовної заяви без розгляду або 
закриття провадження у справі
"1. Постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.
2. Якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі".
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги: 
10.          Вирішуючи питання обґрунтованості поданої касаційної скарги, Верховний Суд наголошує на тому, що відповідно до частин 1-2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суд касаційної інстанції переглядає  судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
11.          Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд, яке включає в себе право на доступ до правосуддя. 
12.          Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками (п. 36 рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства"). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (п. 30 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.05.2013, заява №49069/11). 
13.          У пункті 27 рішення Європейського Суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" Судом зазначено, що право на суд &l>;…&g ; не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням &l.;…&g ;. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див., наприклад, рішення у справі "Ашінгдан проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28.05.1985, пункт 57). 
14.          Системний аналіз статей 52, 55 КАС України (в редакції, що була чинною на час винесення оскаржуваного судового рішення) дозволяє дійти висновку, що навіть у випадках залучення до участі у справі неналежної сторони або вибуття однієї з сторін, судовий розгляд справи не припиняється з цих підстав, а суд повинен вчинити процесуальні дії, передбачені нормами наведених статей, з метою вирішення публічно-правового спору та забезпечення права особи на доступ до правосуддя. 
15.          Заміна неналежної сторони у порядку, встановленому статтею 52 КАС України, здійснюється лише судом першої інстанції і в тому разі, якщо позовні вимоги належали не тій особі, яка звернулась з позовом або були звернуті не до тієї особи. Процесуальне правонаступництво у порядку, встановленому статтею 55 КАС України, допускається на будь-якій стадії адміністративного процесу, відтак, здійснюється судами усіх інстанцій, у разі вибуття однієї з сторін зі спірних правовідносин під час розгляду адміністративної справи, за умови наявності у неї правонаступника.
16.          Отже, внаслідок звільнення наказом МВС України від 15.06.2015 №1116 о/с ОСОБА_7 з посади начальника ГУ МВС України в Одеській області, мало місце вибуття останнього з відносин, щодо яких виник спір. Враховуючи призначення Лорткіпанідзе Гіоргі наказом МВС України від 16.06.2015 №1120 о/с на посаду начальника ГУ МВС України в Одеській області, мали місце підстави для допущення судом апеляційної інстанції процесуального правонаступництва у справі шляхом здійснення заміни відповідача його правонаступником. 
17.          При цьому, помилковими є висновки суду апеляційної інстанції щодо необхідності здійснення заміни неналежної сторони у порядку статті 52 КАС України. Крім того, позовні вимоги ОСОБА_2 були звернуті до ОСОБА_7 як до посадової особи - начальника ГУ МВС України в Одеській області. Тому, не заслуговують на увагу доводи суду апеляційної інстанції щодо неможливості його заміни, оскільки адміністративний позов заявлений до вказаного відповідача не як до фізичної особи. 
18.          Колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що передбачена частиною 2 статті 203 КАС України (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного судового рішення) можливість закриття судом провадження у справі була нерозривно пов'язана з виникненням підстав для цього, визначених статтею 157   КАС України, після ухвалення судом першої інстанцій рішення. Разом з тим,                      суд апеляційної інстанції, приймаючи оскаржуване судове рішення, не вказав які саме підстави для закриття провадження, визначені статтею 157 КАС України, мали місце. 
19.          Таким чином, судом апеляційної інстанції допущені порушення норм процесуального права, зокрема, статті 55, частини 2 статті 203 КАС України (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного судового рішення), що призвело до постановлення незаконної ухвали про закриття провадження у справі, яка перешкоджала подальшому провадженню у справі. 
20.          Відповідно до частини 1 статті 353 КАС України, підставою для скасування   ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
21.          З огляду на наведене, касаційна скарга підлягає до задоволення, ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2015 - скасуванню, а справу слід направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
ПОСТАНОВИВ:
22.          Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
23.          Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2015 у справі №815/863/15 за позовом ОСОБА_2 до начальника Головного управління МВС України в Одеській області ОСОБА_7 про зобов'язання вчинити дії скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
24.          Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

...........................

...........................

...........................

В.М. Шарапа
В.М. Бевзенко 
 Н.А. Данилевич ,
Судді Верховного Суду