Постанова
Іменем України        
 
12 вересня 2018 року                                                                   
м. Київ                                                                   
 
справа № 758/2531/14-ц
провадження № 61-7996св18 
                                                                                                                           
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), 
суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,
відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Дарина Геннадіївна,    
  
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» КадироваВладислава Володимировича на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 листопада 2017 року у складі судді    Шкоріної О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку з відповідачів кредитної заборгованості у розмірі 1 098 774 грн      28 коп., з яких: сума заборгованості за кредитним договором № 11071427000 складає 3 055 грн 96 коп., а сума заборгованості за кредитним договором № 11071427001 - 1 095 718 грн 32 коп.
 
У травні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г., про визнання кредитного договору неукладеним, договору поруки - припиненим та договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами - частково недійсним.
 
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 27 травня 2014 року об'єднано в одне провадження первісні позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 
 
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 27 травня 2015 року у складі судді Сербіної Н. Г. позовну заяву ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1,                      ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «УкрСиббанк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г., про визнання кредитного договору неукладеним, договору поруки припиненим та договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами частково недійсним залишено без розгляду.
 
Залишаючи без розгляду первісний позов ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив з того, що належним чином повідомлений представник позивача тричі не з'явився в судове засідання, його неявка має ознаки повторності. Залишаючи без розгляду зустрічний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2, місцевий суд виходив з того, що представник позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_5 подав до суду заяву про залишення позову без розгляду. 
 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 листопада 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Дельта Банк» на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 27 травня 2015 року у вищевказаній справі.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що з моменту постановлення оскаржуваної ухвали минуло більше двох років, клопотання заявника про поновлення строку на апеляційне оскарження не містить поважних та обґрунтованих підстав, які б свідчили про наявність об'єктивно непереборних обставин, які перешкодили подати апеляційну скаргу в установлений законом строк, тому підстави для його поновлення відсутні.
 
24 листопада 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В. В. на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 листопада           2017 року.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що супроводженням цієї справи займався представник банку, який недобросовісно виконував службові обов'язки. Банку не було повідомлено про існування справи та про наявність ухвали про залишення позову без розгляду. Під час здійснення працівниками банку обробки вхідної кореспонденції виявилося, що оскаржувану ухвалу було втрачено. Постановою Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. Запровадження процедури ліквідації спричинило звільнення працівників, втрату документів та відсутність належного контролю з приводу оскарження судових рішень. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про повідомлення банку про судові засідання за його юридичною адресою. Лише у 2017 році в порядку підготовки кредитного портфелю до продажу в межах ліквідаційної процедури Акціонерного товариства «Дельта Банк» було виявлено існування оскаржуваної ухвали.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального Кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, що набув чинності                15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до підпунктів 4, 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
09 лютого 2018 року касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк»  Кадирова В. В. на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 листопада 2017 року передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 14 березня 2018 року відкрито провадження у цій справі, а ухвалою від 02 серпня 2018 року справу призначено до судового розгляду.
 
У квітні 2018 року представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_6 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, посилаючись на те, що матеріалами справи підтверджується, а апеляційним судом правильно встановлено, що копію оскаржуваної ухвали направлено на адресу банку (04080, місто Київ, вулиця Фрунзе, 39), визначену у позові як адресу для листування. За вказаною адресою розташовувалося центральне відділення ПАТ «Дельта Банк». Ще у 2015 році банк достовірно знав про наявність оскаржуваної ухвали, тому мав об'єктивну можливість у межах строків апеляційного оскарження реалізувати своє право на таке оскарження. У заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження не міститься обґрунтувань і посилань, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про наявність об'єктивно непереборних обставин для своєчасного подання апеляційної скарги. 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав. 
 
Відповідно до частини першої статті 294 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК України 2004 року), апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
 
Відповідно до статті 72 ЦПК України 2004 року право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.
 
Частиною першою статті 73 ЦПК України 2004 року визначено, що суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 № 475/97-ВР (далі - Конвенція), гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. 
 
Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.
 
Рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.
 
У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії»).
 
У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
 
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справах «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, «Трух проти України» від 14 жовтня       2003 року).
 
Апеляційним судом встановлено, що ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 27 травня 2015 року первісний позов ПАТ «Дельта Банк» залишено без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року (належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності).
 
Того ж дня копію ухвали про залишення позову ПАТ «Дельта Банк» без розгляду було направлено на адресу банку, зазначену у позовній заяві.
 
Апеляційна скарга ПАТ «Дельта Банк» була подана лише 09 жовтня 2017 року, тобто із значним пропуском строку на апеляційне оскарження.
 
Звертаючись до суду з клопотанням про поновлення вказаного строку, ПАТ «Дельта Банк» посилалося на недобросовісне виконання службових обов'язків працівником банку, який був відповідальний за супровід цієї справи у суді першої інстанції. Про наявність ухвали про залишення позову без розгляду банк дізнався лише у вересні     2017 року при проведенні внутрішньобанківської перевірки.
 
Визнавши наведені представником ПАТ «Дельта Банк» причини пропуску строку на апеляційне оскарження неповажними, апеляційний суд відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України 2004 року ухвалою від 18 жовтня 2017 року залишив  апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» без руху з роз'ясненням заявнику права на зазначення інших підстав для поновлення строку.
 
Однак ПАТ «Дельта Банк» не вказав інших підстав для поновлення процесуального строку, а зазначив лише ті, яким суд дав правову оцінку, визнавши їх неповажними. 
 
З огляду на викладене, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що позивач не навів поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження та не надав належних і допустимих доказів про об'єктивну неможливість звернутися з апеляційною скаргою у строк, встановлений частиною першою статті 294 ЦПК України 2004 року.
 
Перевіряючи доводи касаційної скарги ПАТ «Дельта Банк» щодо неналежного дослідження судом поважності наведених заявником причин пропуску строку на апеляційне оскарження та у зв'язку з цим порушення права ПАТ «Дельта Банк»  на таке оскарження судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку про їх безпідставність з огляду на відсутність особливих і непереборних обставин, які перешкоджали заявнику понад два роки з дня ухвалення судового рішення оскаржити його в апеляційному порядку. 
 
Посилання заявника у касаційній скарзі на запровадженням у банку тимчасової адміністрації  не може слугувати виправданням неподання апеляційної скарги протягом такого тривалого строку. Наведені у скарзі обставини є наслідком неналежної організації роботи заявника, що не може бути підставою для відступу суду від одного з основоположних аспектів верховенства права - принципу правової визначеності, res judicata, та принципу остаточності судового рішення.  
 
Доводи касаційної скарги про відсутність в матеріалах справи доказів повідомлення банку про судові засідання за його юридичною адресою, не заслуговують на увагу з огляду на таке.
 
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 119 ЦПК України 2004 року позовна заява повинна містити ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі.
 
Згідно з частиною п'ятою статті 74 ЦПК України 2004 року судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
 
Частиною третьою статті 222 ЦПК України 2004 року передбачено, що особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копії повного судового рішення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня його складання або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо в суді.
 
Оскільки позивачем було вказано у позовній заяві його адресу для листування: 04080, місто Київ, вулиця Фрунзе, 39, то копії судових рішень надсилалися йому саме за цією адресою, а не за юридичною адресою, яка зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб,  фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). 
 
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення апеляційного суду - без змін. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
                                               
Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича залишити без задоволення.
 
Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 листопада 2017 рокузалишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | В. А. Стрільчук
Судді: | С. О. Карпенко
| В. О. Кузнєцов
| О. В. Ступак   Г. І. Усик