Постанова 
Іменем України 
 
04 жовтня 2018 р.
м. Київ
 
справа № 697/1245/15-к
 
провадження № 51-2876км18
 
Верховний Суд  колегією суддів Другої судової палати  Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря 
судового засідання  ОСОБА_4 
за участю:
прокурора                 ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисника ОСОБА_8 на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 20 липня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015250160000223, за обвинуваченням
 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Келеберда Канівського району Черкаської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, уродженки м. Канева Черкаської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
 
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Канівськогой міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2017 року визнано винуватими і засуджено  ОСОБА_7   та ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначено кожній покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700  гривень.
Постановлено стягнути солідарно з     ОСОБА_7   та ОСОБА_6 
- на користь потерпілої ОСОБА_9 173,96 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн на  відшкодування моральної шкоди;
- на користь держави збитки в розмірі 3243,24 грн.
 
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 20 липня 2017 року вирок місцевого суду щодо  ОСОБА_7 та ОСОБА_6 змінено та постановлено вважати їх засудженими за ч.2 ст. 125 КК України кожну до покарання у вигляді штрафу в розмірі 75 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1275 грн. Урешті вирок залишено без зміни.
 
За вироком суду  ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнано винуватими і засуджено за вчинення злочину за таких обставин.
09 квітня 2015 року близько 08:30 год. ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 , перебуваючи на проїжджій частині дороги між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , діючи умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, в ході сварки, що виникла на ґрунті неприязних відносин, нанесли удари кулаками рук по голові ОСОБА_9 , спричинивши останній легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я.
 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі сторона захисту стверджує про незаконність ухвали апеляційного суду щодо  ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , яку  просить скасувати та призначити новий розгляд провадження у суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд апеляційної інстанції не перевірив твердження, викладені в апеляційній скарзі, сторони захисту щодо неправильного вирішення цивільного позову. Посилається на те, що місцевий суд, обмежившись загальними фразами, у вироку належним чином не обґрунтував рішення про стягнення з  ОСОБА_7 та ОСОБА_6 10000 грн на користь потерпілої ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди, що залишилося поза увагою апеляційного суду.  Вказує на відсутність доказів заподіяння потерпілій моральної шкоди, а також неправильність рішення суду про стягнення за позовом прокурора  3243, 24 грн витрат на лікування потерпілої ОСОБА_9 . Хоча у скарзі вказано, що вона подана з підстав неправильності вирішення цивільного позову,  проте сторона захисту додатково посилається на те, що в оскаржуваній ухвалі, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, не надано аналізу доказів, досліджених судом першої інстанції, не викладено своїх висновків щодо доводів захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, допущеного при дослідженні доказів.
 
Позиції інших учасників судового провадження
 
Прокурор ОСОБА_5 вважав, що касаційна скарга є необґрунтованою та просив залишити її без задоволення.
 
Мотиви Суду
 
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку. 
 
Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
Доведеність винуватості  ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, правильність застосування кримінального закону при кваліфікації дій засуджених і призначенні їм покарання у касаційній скарзі не заперечується.
 
У касаційній скарзі не наведено доводів щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки містить вичерпні мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали і положення закону, яким він керувався, а також мотивовані підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
При цьому апеляційний суд належним чином перевірив і спростував доводи, викладені в апеляційній скарзі сторони захисту щодо відсутності доказів, які підтверджують винуватість  ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, недопустимість доказу - висновку судово-медичної експертизи №749 від 06 травня 2015 року.
 
В апеляційній скарзі стороною захисту не оскаржувалось правильність вирішення цивільних позовів прокурора та потерпілої, а тому суд, діючи відповідно до вимог ч. 1 ст.404 КК України, не переглядав  вирок місцевого суду в цій частині.
За таких обставин є надуманими доводи сторони захисту  про те, що суд апеляційної інстанції не перевірив твердження, викладені в апеляційній скарзі, щодо неправильного вирішення цивільного позову.
 
У касаційній скарзі не наведено доводів щодо неправильного рішення суду про стягнення  на користь потерпілої ОСОБА_9 173,96 грн на відшкодування матеріальної шкоди.
 
Посилання сторони захисту на неправильність вирішення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_9 і невмотивованість рішення місцевого суду в цій частині  безпідставні.
Вирішуючи цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходив з засад розумності і справедливості,  враховуючи характер і обсяг душевних і психічних страждань, завданих внаслідок отриманих потерпілою тілесних ушкоджень, фізичного болю, завданого їй, побиття, приниження. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд додатково зважив на вік ОСОБА_6 , її соціальний та майновий статус,  а також на те, що ОСОБА_7 має двох малолітніх дітей.
Дійшовши висновку про те, що не весь розмір заявленої потерпілою позовної вимоги  про відшкодування моральної шкоди підлягає відшкодуванню, суд у вироку правильно вказав про часткове задоволення позову потерпілої ОСОБА_9 і зазначив ту частину, яка підлягала задоволенню.
 
При цьому також є безпідставними доводи, наведені в касаційній скарзі, щодо  неправильності рішення суду про стягнення за позовом прокурора  3243, 24 грн витрат на лікування потерпілої ОСОБА_9 . Позовні вимоги прокурора про стягнення з обвинувачених на користь держави витрат на лікування потерпілої, заявлені відповідно до ч. 3 ст. 128 КПК України,  підтверджувалися довідкою, виданою Канівською ЦРЛ № 1410/01-03 від 11 червня 2015 року, в якій вказана вартість лікування ОСОБА_9  за рахунок лікарні з визначенням суми витрат на лікування потерпілої за один ліжко-день та загальної суми коштів, витрачений за час перебування потерпілої на стаціонарному лікуванні. 
Отже відповідно до положень ч. 1 ст. 1206 Цивільного кодексу України ці витрати підлягали стягненню.
 
За таких обставин твердження сторони захисту не знайшли свого підтвердження, а тому касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 15 «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), Суд
 
у х в а л и в:
 
ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 20 липня 2017 року щодо  ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисника ОСОБА_8 - без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                    ОСОБА_3