ПОСТАНОВА
Іменем України

12 вересня 2018 року 
м. Київ
справа №367/8341/17
адміністративне провадження №К/9901/49794/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючий - Стародуб О.П., 
судді - Коваленко Н.В., Кравчук В.М.,
секретар судового засідання - Вишняк О.М.
за участю позивача
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19.01.2018р. (суддя - Оладько С.І.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2018р. (судді - Кузьмишина О.М., Глущенко Я.Б., Шелест С.Б.) у справі за його позовом до управління праці та соціального захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,
встановив: 
У грудні 2017р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії управління праці та соціального захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради щодо не проведення перерахунку та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як інваліду війни;
- зобов?язати управління праці та соціального захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради зробити перерахунок з урахуванням інфляції та забезпечити виплату йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2017 рік, згідно п. 27 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гаранті їх соціального захисту» в розмірі 7 мінімальних пенсій за віком. 
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, інвалідом 3 групи за захворюванням, має право на щорічну одноразову грошову допомогу, встановлену законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Однак, дана допомога у 2017 році йому виплачена у значно меншому розмірі, ніж передбачено законом.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19.01.2018р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2018р., у задоволенні позову відмовлено.
З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування касаційної скарги посилався на те, що щорічна одноразова грошова допомога має бути виплачена йому у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гаранті їх соціального захисту», а не у розмірі встановленому постановою Кабінету Міністрів України №233 від 05.04.2017р. «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», оскільки виплата йому допомоги у значно меншому розмірі, ніж це передбачено законом, призводить до звуження обсягу передбачених законом та гарантованих   Конституцією України   його прав.  
Відповідачем до суду направлено відзив на касаційну скаргу, в якому він просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на те, що грошова допомога до 5 травня виплачена позивачу у розмірі 2700 грн., встановленому постановою Кабінету Міністрів України №233 від 05.04.2017р., а тому відсутні підстави для здійснення перерахунку щорічної допомоги до 5 травня, виплаченої позивачу. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
Так, відповідно до статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в редакції Закону від 25.12.1998р.) щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.
Пунктом 20   розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007р. №107-VI частину п'яту   ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»   викладено у такій редакції «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».
Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10рп/2008 визнано   такими, що не відповідають   Конституції України   (є неконституційними), зокрема, положення пункту 20   розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007р. №107-VI.
Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.
Частиною 1   статті 17-1 вказаного Закону встановлено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених   статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.
Законом України від 28.12.2014р. №79-VІІІ "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", який набув чинності 01.01.2015р., розділ VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.
Таким чином, із набранням чинності  Закону №79-VIII Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленої статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
На виконання зазначених приписів   Бюджетного кодексу України   у 2017 році Кабінетом Міністрів України прийнято   Постанову від 05.04.2017 р. №223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» якою встановлено, що у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»   (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 3500 гривень; II групи - 3100 гривень; III групи - 2700 гривень.
Положення   Закону України від 28.12.2014р. «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», відповідно до якого   Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 05 травня, встановленого статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є чинними та не визнані Конституційним Судом України не конституційними.
В ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач є інвалідом 3-ї групи, що підтверджується посвідченням серії Б №020301 від 12.12.2012р. і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни. 
27.11.2017р. позивач звернувся до відповідача з листом про перерахунок та виплату йому щорічної грошової допомоги відповідно до п.27   ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Листом від 29.11.2017р. відповідач повідомив позивача про те, що Постановою Кабінету Міністрів України №223 від 05.04.2017 року «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», у 2017 році встановлена разова грошова допомога до 5 травня інвалідам війни 3 групи у розмірі 2700,00 грн. і така допомога була виплачена позивачу у вказаному розмірі на його особовий рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк» №10026/712. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що  виплачуючи позивачу в 2017 році допомогу до 5 травня в розмірі, визначеному постановою КМУ від 05.04.2017р. №233 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", відповідач діяв у межах повноважень та у відповідності до законів та   Конституції України.
З  такими висновками судів першої та апеляційної інстанції колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи.
Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки судів попередніх інстанцій не спростовують та є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи судами встановлено, що  виплативши позивачу допомогу до 5 травня як  інваліду війни за 2017 рік в сумі 2700,00 грн. встановленій постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017р. №233 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України, оскільки згідно приписів Бюджетного кодексу України саме на Кабінет Міністрів України покладено визначення порядку та розміру зазначеної разової грошової допомоги, а тому суди обгрунтовано прийняли рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Крім того, положеннями   Закону України від 28.12.2014р. №79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» не визнані Конституційним Судом України неконституційними, отже вони підлягали застосуванню при визначенні суми допомоги до 5 травня у 2017 році.      
Посилання позивача в обґрунтування касаційної скарги на те, що зміни в законодавстві, які звужують зміст та обсяг існуючих прав не повинні застосовуватися також є безпідставним і висновки судів не спростовує, оскільки зміна правового регулювання не може свідчити про звуження існуючих прав позивача саме з боку управління праці та соціального захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 1-11/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті   1, частин першої, другої, третьої статті   95, частини другої статті   96, пунктів 2,   3,   6   статті 116, частини другої статті   124, частини першої статті   129 Конституції України, пункту 5 частини першої   статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої   статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями   Конституції України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання   Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Валентина Ніканорівна Великода проти України» висловив правову позицію, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначив, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.
Стосовно доводів касаційної скарги з приводу того, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що разова грошова допомога позивачу підлягала виплаті у розмірі 3100 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Дійсно, в мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначено про розміри разової грошової допомоги, які підлягали виплаті у 2017 році певним категоріям осіб, зокрема зазначено про розмір грошової допомоги інвалідам ІІ групи - 3100 грн. Разом з тим, вказане не свідчить про те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме в такому розмірі позивачу мала бути виплачена разова грошова допомога до 5 травня у 2017 році, оскільки судами, в тому числі і судом апеляційної інстанції, встановлено, що позивач є інвалідом 3 групи, з огляду на що розмір разової грошової допомоги, що підлягав виплаті йому у 2017 році становить 2700 грн., і саме в такому розмірі відповідач здійснив позивачу виплату допомоги. 
Враховуючи що вказане не вплинуло на правильність вирішення справи, рішення суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін.
Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Таким чином, оскільки при ухваленні рішень суди порушень норм матеріального та процесуального права не допустили, тому суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19.01.2018р. та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2018р. - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:                                                                                
О.П. Стародуб
Н.В. Коваленко                                                            
В.М. Кравчук