Постанова
Іменем України
 
26 вересня 2018 року
м. Київ 
справа № 336/6532/16
провадження № 61-34101св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,                Пророка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - Міністерство Оборони України,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 17 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Гончар М. С., Кочеткової І. В.,  Маловічко С. В., 
 
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди. 
Позовна заява мотивована тим, що у 1980 році він проходив військову службу на території Афганістану де в зазначений період велись бойові дії. При виконанні службових обов'язків в зоні Демократичної республіці Афганістан отримав вогнепальні осколкові поранення м'яких тканин грудної клітки. Зазначає, що він проходив неодноразові стаціонарні лікування з приводу поранення, внаслідок чого змушений тривалий час знаходився на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури.
Згідно виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії                      від 06 грудня 2006 року, ОСОБА_4 була встановлена 2 група інвалідності. Позивач вважає, що у зв'язку з отриманням поранень під час проходження військової служби та подальшим встановленням інвалідності, яка пов'язана з проходженням військової служби, йому завдана моральна шкода.
На підставі вищевикладеного ОСОБА_4 просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2017 року (у складі судді Наумова О. О.) позов задоволено частково. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 20 000 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наявні підстави для відшкодування ОСОБА_4 завданої моральної шкоди, оскільки факт захворювання, отриманого внаслідок проходження військової служби, та його наслідки спричинили позивачу втрати немайнового характеру у вигляді психологічного дискомфорту та душевних страждань.
 
Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 17 серпня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову. 
 
Рішення апеляційного суду мотивована тим, що сам факт отримання ушкодження здоров'я при виконанні службових обов'язків та отримання інвалідності не є доказом протиправних дій, бездіяльності або рішень Міністерства оборони України та не є підставою для відповідальності за статтею 1167 ЦК України.
 
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Верховного Суду,                                               ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення місцевого суду.  
 
Касаційна скарга мотивована тим, що позивач проходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан, внаслідок чого отримав ряд захворювань. Позивачу встановлена 2 група інвалідності, яка пов'язана з виконанням ним обов'язків військової служби під час перебування у країні, де велись бойові дії. Він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, відчуває біль, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування. Позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яку повинно відшкодувати Міністерство оборони України, як уповноважений орган державного управління.
 
05 червня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Судами встановлено, що в 1980 році ОСОБА_4 проходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан, при виконанні службових обов'язків отримав вогнепальні осколкові поранення м'яких тканин грудної клітки.
Відповідно до витягу з протоколу засідання 15 військово-лікарської комісії по встановленню причин зв'язку поранень, травм та захворювань, Міністерства оборони України протокол від 12 листопада 2003 року зазначені захворювання колишнього військовослужбовця пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
Згідно з випискою акта огляду медико-соціальної експертної комісії                      від 06 грудня 2006 року, ОСОБА_4 була встановлена 2 група інвалідності в зв'язку з хворобою, яка пов'язана з проходженням військової служби.
Отже, судами встановлено, що причиною встановлення інвалідності стали захворювання, які пов'язані з проходженням позивачем військової служби.
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня            1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Отже, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб'єкта такої відповідальності.
При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з'ясовувати, коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода.
На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_4 набув захворювання, які стали підставою для встановлення йому 2 групи інвалідності, під час проходження військової служби при виконанні інтернаціонального обов'язку на території Демократичної Республіки Афганістан, де велись бойові дії, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки підстави для покладення обов'язку по відшкодуванню моральної шкоди саме на Міністерство оборони України, яке було утворено після участі позивача у бойових діях і отримання травми, відсутні.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що моральну шкоду повинно відшкодувати саме Міністерство оборони України, не заслуговують на увагу, оскільки в результаті розгляду справи судами не встановлено протиправності дій або бездіяльності Міністерства оборони України (його посадових осіб). Отже, з урахуванням вимог статей 1167, 1174, 1175 ЦК України, підстави для покладення на Міністерство оборони України відповідальності за завдану позивачу шкоду відсутні. 
Посилання касаційної скарги позивача на положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є необґрунтованими, оскільки причини, які викликали захворювання позивача мали місце до набрання чинності Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване  рішення суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції  не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення апеляційного суду Запорізької області від 17 серпня 2017 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | І. М. Фаловська   В. С. Висоцька   В. В. Пророк