Постанова
Іменем України
 
03 жовтня 2018 року
м. Київ
справа № 233/4105/16-к
провадження № 51-3526 км 18
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 , 
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
в режимі відео конференції:
потерпілої                                       ОСОБА_6 ,
представника потерпілої                        ОСОБА_7 ,
засудженого                                   ОСОБА_8 ,
захисника                                       ОСОБА_9 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого             ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 13 червня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                                 № 12016050380000755, за обвинуваченням 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дружківки Донецької області, жителя АДРЕСА_1 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області                     від 04 квітня 2017 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_8 до строку покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення з 26 червня 2016 року по                     04 квітня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. 
Стягнуто із засудженого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_6 у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди грошові кошти у сумі      28 150 грн та 500 000 грн відповідно. 
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні. 
За обставин, установлених судом та детально викладених у вироку,                ОСОБА_8 визнано винним і засуджено за те, що він 26 червня 2016 року                           о 13:00 на території власного домоволодіння АДРЕСА_1 , в ході конфлікту з сусідом ОСОБА_10 , який у цей час перебував на території свого домоволодіння АДРЕСА_2 на цій же вулиці, діючи на грунті особистих неприязних відносин з метою заподіяння смерті останньому взяв одноствольну гладкоствольну мисливську рушницю «Іж К»                  № НОМЕР_1 калібру і, підійшовши до роздільного паркану між їхніми домоволодіннями, зробив один прицільний постріл із зазначеної рушниці в ОСОБА_10 , чим завдав йому тяжких тілесних ушкоджень у вигляді численних вогнепальних поранень грудної клітки, живота та верхніх кінцівок з ушкодженням серцевої сорочки, серця, аорти, легеневої артерії та вени, легень, печінки, селезінки та кишок, від яких потерпілий ОСОБА_10 помер на місці події.
Апеляційний суд Донецької області ухвалою від 13 червня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 залишив без зміни. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам злочину, порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення щодо нього та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Стверджує, що не мав наміру вбивати потерпілого ОСОБА_10 , а рушницю в ході розмови з останнім взяв із метою самозахисту, знаючи, що потерпілий є раніше судимою, агресивною та конфліктною людиною. Вказує на те, що постріл здійснив унаслідок перебування у стані сильного душевного хвилювання, викликаного систематичними конфліктами та погрозами з боку потерпілого. Заперечує правильність покладення в основу обвинувального вироку показань свідків, які не були очевидцями події злочину, зокрема тих, які є зацікавленими особами. Стверджує про упередженість суду першої інстанції при ухваленні вироку. Вважає призначене покарання надмірно суворим без урахування того, що він має позитивні характеристики, є особою похилого віку, хворіє на тяжкі хвороби.
У касаційній скарзі захисник  ОСОБА_9 , посилаючись на порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_8 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що апеляційний суд не звернув уваги на порушення вимог статей 3, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, допущені судом першої інстанції при ухваленні вироку щодо ОСОБА_8 . Зокрема, захисник стверджує, що залишилися нез`ясованими обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, а саме не оглянуто місце, з якого було здійснено постріл, не виявлено предмета, яким ОСОБА_10 перед пострілом кидав у ОСОБА_8 , і не встановлено обставин щодо перебування ОСОБА_8 у стані сильного душевного хвилювання під час вчинення злочину. На думку захисника, при призначенні ОСОБА_8 покарання суд недостатньо урахував вік засудженого, його позитивні характеристики, стійкі соціальні зв`язки та незадовільний стан здоров`я.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений та його захисник підтримали доводи своїх касаційних скарг, прокурор, потерпіла та представник потерпілої заперечили проти задоволення касаційних скарг і просила судові рішення щодо засудженого            ОСОБА_8 залишити без зміни. 
На касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника               ОСОБА_9 надійшло заперечення від прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, в якому він стверджує про безпідставність викладених у скаргах доводів, у зв`язку з чим просить залишити їх без задоволення, а судові рішення – без зміни.
Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд усебічно, повно та об`єктивно дослідив, правильно оцінив.
Зокрема, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1               ст. 115 КК, підтверджується: його власними показаннями – в судовому засіданні він підтвердив, що в день події під час конфлікту з ОСОБА_10 , він пішов до сараю, взяв рушницю і поставив її біля паркану в ході розмови з ОСОБА_10 , а коли той попрямував у його бік, ОСОБА_8 розхвилювався, взяв рушницю і вистрілив у потерпілого; показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які підтвердили, що ОСОБА_8 з ОСОБА_10 постійно конфліктували з приводу паркану, а в день події в ході аналогічного конфлікту ОСОБА_8 застрелив із рушниці ОСОБА_10 .
Ці показання повністю узгоджуються між собою, є послідовними й підтверджуються матеріалами кримінального провадження, дослідженими судом першої інстанції: даними протоколів огляду місця події та проведення слідчого експерименту, даними протоколу огляду трупа, даними висновків судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 та судової балістичної експертизи, оглядом у судовому засіданні мобільного телефону належного ОСОБА_10 , на якому зафіксовано обставини здійснення в бік останього пострілу ОСОБА_8 , а також даними висновку судово-психіатричної експертизи тощо. 
Урахувавши викладене, колегія суддів касаційного суду дійшла висновку, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, повністю доведено і його дії кваліфіковано правильно.
Доводи засудженого ОСОБА_8 про те, що умисне вбивство потерпілого він вчинив у стані сильного душевного хвилювання, колегія суддів Верховного Суду вважає безпідставними.
Статтею 116 КК передбачено відповідальність за вчинення умисного вбивства, вчиненого у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання або тяжкої образи з боку потерпілого.
Жодних даних про те, що ОСОБА_8 перебував у такому стані, судом не встановлено.
Згідно з даними висновку судово-психіатричної експертизи від 20 липня                  2016 року № 739 ОСОБА_8 на момент вчинення інкримінованого йому злочину не перебував у тимчасово хворобливому стані і за психічним станом міг повною мірою усвідомлювати суспільно небезпечний характер своїх дій та керувати ними.
Врахувавши зазначене, а також обстановку, в якій було скоєно злочин, спосіб та знаряддя його вчинення, сукупність установлених обставини подій, які відбулися між засудженим і потерпілим, зокрема те, що конфлікт між ОСОБА_8 з           ОСОБА_10 стався на ґрунті неприязних стосунків з приводу паркану, в ході якого ОСОБА_8 не скористався можливістю уникнути конфлікту з потерпілим, а навпаки, пішов до сараю за рушницею під розмови з ОСОБА_10 , а при намаганні потерпілого наблизитися до нього без попередження скористався нею, здійснивши один прицільний постріл у тулуб останнього. 
За таких обставин, на думку колегії суддів Верховного Суду, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого і бажав їх настання.
            Отже, з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння питання про спрямованість умислу ОСОБА_8 саме на протиправне позбавлення життя            ОСОБА_10 вирішено правильно. 
Покарання засудженому ОСОБА_8 судом призначено відповідно до вимог ст. 65 КК з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про його особу та  відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.
Оскільки закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону органами досудового розслідування, судами першої та апеляційної інстанцій у кримінальному провадженні не виявлено, тому законних підстав для скасування постановлених відносно  ОСОБА_8 судових рішень за доводами касаційних скарг засудженого та його захисника, Верховний Суд не убачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436 – 438, 441, 442 КПК, п. 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 13 червня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.             
Судді:

 

ОСОБА_1                              ОСОБА_2                             ОСОБА_3