Постанова
Іменем України
 
07 листопада 2018 року
м. Київ
справа № 307/1868/16-ц
провадження № 61-19460св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І., 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - ОСОБА_5,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 13 лютого 2017 року у складі колегії суддів:          Мацунича М. В., Куштана Б. П., Кондора Р. Ю., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди.
 
Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 02 травня 2016 року відповідач розбив заднє скло належного їй автомобіля Skoda Octavia державний номерний знакНОМЕР_1, що підтверджується висновком інспектора чергової частини Тячівського відділу ГУНП в Закарпатській області. Щодо дій ОСОБА_5 складений протокол про адміністративне правопорушення передбачене статтею 173 КУпАП. Внаслідок вказаних дій відповідача її автомобіль зазнав пошкоджень на загальну суму 14 020,00 грн, відшкодування яких вона просила стягнути з ОСОБА_5
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 лютого         2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 14 020,00 грн на відшкодування майнової шкоди та вирішено питання судових витрат. 
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності факту протиправного заподіяння матеріальної шкоди майну позивача на суму         14 020,00 грн.
 
Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 13 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції змінено шляхом зменшення стягнутого з      ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 відшкодування з 14 020,00 грн до 7 120,00 грн. Вирішено питання судових витрат.
 
Апеляційний суд, змінюючи рішення місцевого суду виходив, із того, що матеріали справи не містять жодних належних доказів про те, які саме пошкодження зазнав автомобіль позивача внаслідок протиправних дій відповідача, зокрема, відсутній акт (протокол) огляду автомобіля. Як у позовній заяві, так і в наданих позивачем доказах лише вказано, що відповідач «пошкодив заднє скло» без конкретизації деталей та механізмів автомобіля, які потребують внаслідок цього заміни. Жодними доказами не підтверджено, що діями відповідача пошкоджений механізм заднього склоочисника чи поверхня автомобіля, що зумовлює необхідність здійснення його фарбування, а тому розмір матеріальної шкоди має бути зменшений.
 
У березні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 13 лютого 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Крім того, суд врахував пояснення відповідача про те, що таких серйозних пошкоджень автомобіль не мав та вказана сума відшкодування шкоди є для нього завеликою. Однак жодних доказів на підтвердження своїх слів відповідач не надав. Незрозумілим є як суд апеляційної інстанції вирахував суму 7 120,00 грн, адже таких квитанцій саме на таку суму вона не надавала.
 
Ухвалою від 29 березня 2017 року відкрито провадження у справі та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про             внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного             процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Судууказану справу. 
 
Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу.
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п'яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.
Судом установлено і сторонами у справі не заперечується, що 02 травня 2016 року відповідач розбив заднє скло належного позивачу автомобіля SkodaOctavia державний номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується висновком інспектора чергової частини Тячівського відділу ГУНП у Закарпатській області.
 
Постановою Тячівського районного суду від 06 вересня 2016 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за статтею 173 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
 
У результаті дій відповідача, автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень.
 
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача           14 020,00 грн на відшкодування майнової  шкоди.
 
Згідно із статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
 
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.
 
Із наведеного вище вбачається, що шкода є другою неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об'єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.
 
Статтею 57 ЦПК України 2004 року установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
 
Згідно із частиною першою статті 58, частиною другою 59 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
 
Згідно зі статтею 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
 
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
 
За змістом статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
 
Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування, яке підлягає стягненню на користь позивача, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність причинно-наслідкового зв'язку між протиправними діями відповідача та необхідністю заміни механізму заднього склоочисника і проведення фарбування автомобіля лакофарбовими матеріалами. Разом з тим, суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача 7 120,00 грн на відшкодування шкоди, оскільки ця вартість матеріалів зі зміни заднього скла, і такі пошкодження перебувають у причинно--наслідковому зв'язку з діями відповідача.
 
Твердження заявника про те, що незрозуміло як суд апеляційної інстанції вирахував суму 7 120,00 грн, є безпідставними, оскільки оскаржуване судове рішення містить мотиви, з яких воно ухвалене.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлених обставин справи. Однак згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 13 лютого 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | О. В. Ступак
| С. О. Погрібний     Г. І. Усик