ПОСТАНОВА
Іменем України

04 вересня 2018 року 
м. Київ
справа №461/4375/17
касаційне провадження №К/9901/4494/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 29.08.2017 (суддя Зубачик Н.Б.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.10.2017 (головуючий суддя - Багрій В.М., судді:  Рибачук А.І., Старунський Д.М.) у справі № 461/4375/17 (876/9855/17) за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - виконуючого обов'язки начальника Львівської митниці ДФС Скоромного Ярослава Ігоровича, про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Львівської митниці ДФС про: визнання незаконними дій виконуючого обов'язки начальника Львівської митниці ДФС Скоромного Ярослава Ігоровича щодо складання постанови від 24.04.2017 № 1004/20900/17 у справі про порушення митних правил та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі               8500,00 грн. за порушення частини третьої статті 470 Митного кодексу України; скасування постанови від 24.04.2017 № 1004/20900/17 і закриття провадження у справі у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Галицький районний суд м. Львова постановою від 29.08.2017 у задоволенні позову відмовив. 
Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 19.10.2017 залишив постанову Галицького районного суду м. Львова від 29.08.2017 без змін.
ОСОБА_1 звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Галицького районного суду м. Львова від 29.08.2017, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.10.2017 та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, зокрема, статей 467, 470, 486, 494 Митного кодексу України.
При цьому зазначає, що порушення митних правил, передбачене частиною третьою статті 470 Митного кодексу України, не є триваючим, оскільки кваліфікуючою ознакою цього порушення є певний строк, при перевищенні якого правопорушення вважається вчиненим. Відтак, вчинене ОСОБА_1 правопорушення, яке полягає в перевищенні встановленого статтею 95 Митного кодексу України строку транзитних перевезень більше, ніж на десять діб, є закінченим на одинадцятий день та не може розглядатись як триваюче.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою виконуючого обов'язки начальника Львівської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням Скоромного Ярослава Ігоровича від 24.04.2017 № 1004/20900/17 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500,00 грн.
Підставою для прийняття цього акта індивідуальної дії послугувало те, що 21.05.2016 ОСОБА_1 через митний пост «Грушів» Львівської митниці ДФС ввезено на митну територію України в митному режимі «транзит» транспортний засіб особистого користування марки «Peugeot», модель « 406», VIN            НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, який зареєстрований на території Республіки Польща. Станом на 01.04.2017 з митної території України позивачем цей транспортний засіб не вивезено та в інший митний режим згідно із законодавством не поміщено. 
Відповідно до частини першої статті 458 Митного кодексу України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Частиною третьою статті 470 Митного кодексу України передбачено, що перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 95 Митного кодексу України встановлено такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту, зокрема, для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).
Факт порушення терміну вивезення розглядуваного автомобіля за межі митної території України позивач не заперечує, проте вказує про пропуск відповідачем шестимісячного строку його притягнення до адміністративної відповідальності, встановленого статтею 467 Митного кодексу України. 
Так, відповідно до частини першої статті 467 Митного кодексу України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.
Аналіз наведеної правової норми дає підстави для висновку, що перелік триваючих правопорушень, визначений у статті 467 Митного кодексу України, не є вичерпним.
Митний кодекс України не містить визначення поняття триваючого правопорушення. Проте в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов'язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов'язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином.
У справі, що розглядається судами встановлено, що перевищення позивачем строку транзитного перевезення транспортного засобу особистого користування, що перебуває під митним контролем, виявлене відповідачем 01.04.2017. При цьому станом на момент виявлення правопорушення обов'язок позивача щодо вивезення транспортного засобу за межі митної території України протягом 10 діб, встановлений пунктом 1 частини першої статті 95 Митного кодексу України, виконаний не був, що останнім не заперечується.
Отже, порушення ОСОБА_1 обов'язку щодо вивезення транспортного засобу за межі митної території України протягом встановленого законом строку є триваючим.
За таких обставин висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що митним органом не порушено строки притягнення позивача до адміністративної відповідності ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.
З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін. 
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Галицького районного суду м. Львова від 29.08.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.10.2017 у справі № 461/4375/17 (876/9855/17) залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду:                                                                              Т.М. Шипуліна

                                                                                                    Л.І. Бившева
                                                                                                    
                                                                                                                        В.В. Хохуляк