Постанова
Іменем України
 
28 серпня 2018 року 
м. Київ
 
справа № 302/1170/16-ц
провадження № 61-7325 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач | - | ОСОБА_4,
відповідач | - | Майданська сільська рада Міжгірського району Закарпатської області, ОСОБА_5,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області у складі судді         Кривка В. П. від 01 червня 2017 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області у складі колегії суддів: Джуги С. Д., Куштана Б. П., Мацунича М. В. від 08 листопада 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Майданської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, ОСОБА_5 про визнання недійсними рішення, свідоцтва про право власності та держану реєстрацію права власності, зобов'язання вчинити певні дії.
 
Встановив:
 
У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Майданської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, ОСОБА_5 про визнання недійсними рішення, свідоцтва про право власності та держану реєстрацію права власності, зобов'язання вчинити певні дії.
 
Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,1912 га, яка знаходиться в межах населеного пункту с. Майдан в ур. «Ровінь» Міжгірського району Закарпатської області з цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства. Право власності на цю земельну ділянку посвідчується державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, який виданий 28 грудня 2001 року Майданською сільською радою народних депутатів на підставі рішення від 26 грудня 1996 року. 
 
З травня 2016 року ОСОБА_5 чинить йому перешкоди у користуванні вказаною земельною ділянкою, а саме: вночі знесла частину огорожі земельної ділянки і зайняла частину належної йому земельної ділянки з плодовими деревами, встановивши свою огорожу і об'єднавши захоплену земельну ділянку із своєю земельною ділянкою. Про зазначену крадіжку огорожі, а також систематичні погрози з боку ОСОБА_5 позивач тричі письмово повідомляв до поліції. Також для вирішення цього земельного спору щодо меж суміжних земельних ділянок позивач звертався до Майданської сільської ради, після чого 31 серпня 2016 року складено відповідний акт, яким встановлено самовільне зайняття ОСОБА_5 частини земельної ділянки ОСОБА_4 довжиною 15,4 м і шириною 1,9 м за встановленою нею огорожею. Однак, у вересні 2016 року позивач дізнався, що частина його земельної ділянки передана у власність           ОСОБА_6 на підставі рішення Майданської сільської ради  від 25 червня 2015 року № 3, зокрема: земельна ділянка площею 0,22 га  по                                АДРЕСА_1, за кадастровим № НОМЕР_1, яка безоплатно надана ОСОБА_5 у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку. 
 
З урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати недійсними: рішення Майданської сільської ради від 25 червня 2015 року № 3 «Про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_5»; свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_2, яке 16 липня 2015 року видане державним реєстратором реєстраційної служби Міжгірського районного управління юстиції Закарпатської області Кужель Л. Ф., яким посвідчується право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,22 га кадастровий номер НОМЕР_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1; державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна НОМЕР_4, на дану земельну ділянку за вказаною адресою. Також просив зобов'язати ОСОБА_5 звільнити безпідставну набуту та самовільно зайняту (довжина 15,4 метри і ширина 1.9 метри) нею частини з його земельної ділянки площею 0,1912 га в ур. «Ровінь» шляхом зняття встановленої на ній нею огорожі і приведення самовільно зайнятої частини земельної ділянки до стану, який існував до порушення, та повернути їх позивачу.
Рішенням Міжгірського районного суду від 01 червня 2017 року позов задоволено частково. Визнано недійсним рішення Майданської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області  від 25 червня 2015 року         № 3, яким передано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею             0,22 га по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель кадастровий № НОМЕР_1 на підставі затвердженої цим рішенням технічної документації із землеустрою, яка зареєстрована в державному реєстрі прав на нерухомість, - в частині накладення цієї земельної ділянки на земельну ділянку ОСОБА_4  згідно державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_3, виданого Майданською сільською радою 28 грудня 2001 року на підставі рішення цієї ж Ради від 26 грудня 1996 року, в ур. «Ровінь» у                        с. Майдан Міжгірського району Закарпатської області, зафіксованої актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства державного інспектора Юртин В. В. Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області від 04 травня 2017 року № 16.4-02/18 за конфігурацією на план-схемі додатку до акту з площею співпадіння 8,2609%, що відповідає площі в га - 0,01817 (або 181,73 кв. м). В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивача неправомірно позбавлено частини належної йому земельної ділянки та передано її у власність ОСОБА_5, оскільки землевпорядником Майданської сільської ради допущено помилку при обмірах земельної ділянки.
 
Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 08 листопада                  2017 року рішення Міжгірського районного суду від 01 червня 2017 року змінено; рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове їх задоволення; визнано недійсним рішення Майданської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області  від 25 червня 2015 року № 3 «Про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_5»; визнано недійсним свідоцтво про право власності від 16 липня 2015 року № НОМЕР_2 видане державним реєстратором реєстраційної служби Міжгірського управління юстиції Закарпатської області Кужель Л. Ф.,            ОСОБА_5, на земельну ділянку площею 0,22 га кадастровий номер НОМЕР_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 та державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна НОМЕР_4 на дану земельну ділянку за вказаною адресою. Зобов'язано ОСОБА_5 звільнити належну ОСОБА_4 згідно державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_3, виданого Майданською сільською радою              28 грудня 2001 року частину земельної ділянки в ур. «Ровінь» у с. Майдан Міжгірського району Закарпатської області, зафіксованої актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства державного інспектора Юртин В. В. Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області від 04 травня 2017 року № 16.4-02/18 за конфігурацією на план-схемі додатку до акту з площею співпадіння 8,2609%, що відповідає площі                       в га - 0,01817 (або 181,73 кв. м). шляхом зняття встановленої на ній огорожі та повернення її ОСОБА_4 решті заявлених вимог ОСОБА_4 відмовлено.
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції вимогам закону у повній мірі не відповідають, тому рішення слід змінити в частині відмови у задоволенні позову.
 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та направити справу до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при розгляді справи дійшли односторонніх та передчасних висновків про часткове задоволення позову, оскільки судами порушено норми матеріального права та неправильно застосовано норми процесуального права. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
05 березня 2018 року вказану справу передано на розгляд до Верховного Суду.
 
У відзиві на касаційну скаргу, поданому у березні 2018 року до Верховного Суду ОСОБА_4 просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення, а судові рішення без змін.
 
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування судами при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на наступне.
 
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.
 
Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
 
Відповідно до частини 1 статті 153 Земельного кодексу України (далі - ЗК  України) власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.
 
Згідно із   частиною 1 статті 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
 
Відповідно до частин 1, 3 статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду. 
 
Судами установлено, що позивачу ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2536 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, та 28 грудня 2001 року видано державний акт на право приватної власності на землю. Вказана земля складається з ділянки площею 0,0624 га та АДРЕСА_1 площею 0,1912 га.
 
Рішенням Майданської сільської ради від 25 червня 2015 року № 3            ОСОБА_5 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку в по АДРЕСА_1 та передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,22 га для будівництва і обслуговування житлового будинку.
 
16 липня 2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Міжгірського районного управління юстиції Закарпатської області       Кужель Л. Ф. ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності НОМЕР_5 на дану земельну ділянку та здійснено за нею державну реєстрацію права власності на дану земельну ділянку за вказаною адресою. 
 
Установлено, що замовлена ОСОБА_4 технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка зазначена в його державному акті як земельна ділянка АДРЕСА_1 площею 0,1912 га), не зареєстрована державним кадастровим реєстратором відділу у Міжгірському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області у зв'язку з виявленою накладкою із земельною ділянкою ОСОБА_5 з площею співпадіння на 8,2609 %.
 
З акту Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області, план-схеми в додатку, рішення державного реєстратора вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_5, накладається на земельну ділянку             ОСОБА_4 
 
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, оскільки відповідач неправомірно володіє частиною земельної ділянки позивача, тому вказана земельна ділянка підлягає звільненню та поверненню ОСОБА_4
 
Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають. 
 
У касаційній скарзі ОСОБА_5 посилається на те, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про часткове задоволення позову, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, зазначає, суди вийшли за межі розгляду позовних вимог та вказує, що жодного накладення меж земельних ділянок немає. Слід зазначити, що суд апеляційної інстанцій надав належну правову оцінку вказаним доводам та обґрунтовано дійшов висновку про те, що відповідач неправомірно володіє частиною земельної ділянки позивача чим порушено право власності ОСОБА_4
 
Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено положеннями статті 400 ЦПК України, яким судами надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Підстави для скасування судових рішень відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.
 
Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня 2018 року у справі № 302/1170/16-ц зупинено виконання рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01 червня 2017 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 08 листопада 2017 року до закінчення перегляду в касаційному порядку.
 
З урахуванням того, що касаційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України колегія поновлює виконання рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01 червня 2017 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 08 листопада 2017 року.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, 
 
Постановив:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
 
Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01 червня 2017 року у не скасованій частині та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 08 листопада 2017 року залишити без змін. 
 
Поновити виконання рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01 червня 2017 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 08 листопада 2017 року.
 
Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на ОСОБА_5. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                                       В. В. Пророк 

                                                                                                                      В.С. Висоцька

                                                                                                                      І.М. Фаловська