ПОСТАНОВА

Іменем України

02 жовтня 2018 року
м. Київ
Справа № 9901/454/18 (П/9901/454/18) 
Провадження № 11-628заі18
Велика Палата Верховного Суду у складі:
Головуючого судді           Князєва В. С.,
судді-доповідача  Саприкіної І.В.,
суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
за участю:
секретаря судового засідання - Сергійчук Л. Ю.,
позивача - ОСОБА_4,
представника відповідача Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів - Погребняка С. П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (головуючий суддя Данилевич Н. А., судді: Бевзенко В. М., Білоус О. В., Шарапа В. М., Стрелець Т. Г.) від 17 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, 
УСТАНОВИЛА:
У лютому 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з позовом про: визнання протиправним та скасування рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - КДКП, Комісія) від 24 січня 2018 року № 30дп-18 «Про накладення дисциплінарного стягнення на заступника керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4.», яким накладено на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури; зобов'язання КДКП повторно розглянути висновок про наявність в його діях дисциплінарного проступку з дотриманням вимог ст. 47 Закону України «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII).
Рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 квітня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням з підстави порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду як судом першої інстанції не було досліджено всі докази та неповно встановлено обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що рішення КДКП від 24 січня 2018 року № 30дп-18 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення ОСОБА_4 з посади в органах прокуратури прийняте у спосіб, на підставі і у межах, передбачених Конституцією та законами України.
26 червня 2018 року до Великої Палати Верховного Суду від Комісії надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач підтримує правову позицію суду першої інстанції. Крім того, КДКП зазначає, що при обранні виду дисциплінарного стягнення щодо ОСОБА_4 Комісією було враховано характер проступку, його наслідки, особу прокурора та ступінь його вини, а тому такий проступок було кваліфіковано як грубе порушення правил прокурорської етики.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та надані на противагу їм аргументи КДКП, перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду знаходить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як убачається з матеріалів справи, з 2011 року ОСОБА_4 працює в органах прокуратури, а згідно з наказом прокуратури Одеської області № 3152к від 14 грудня 2015 року призначений на посаду заступника керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області.
Підставою для притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності слугували слідуючі обставини:
08 жовтня 2017 року в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42017000000002933 від 15 вересня 2017 року працівниками Генеральної прокуратури України спільно зі співробітниками Служби безпеки України (далі - СБУ) виявлено факт отримання неправомірної вигоди заступником керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4, який за попередньою змовою з депутатом Одеської обласної ради ОСОБА_7 упродовж червня-вересня 2017 року вимагав у директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунай Агрос» (далі - ТОВ «Дунай Агрос») ОСОБА_8 грошові кошти за безперешкодне здійснення підприємством господарської діяльності, пов'язаної із вирощуванням сільськогосподарських культур. Опитаний під час службового розслідування директор ТОВ «Дунай Агрос» ОСОБА_8 пояснив, що з ОСОБА_4 познайомився, коли той обіймав посаду прокурора Ренійського району Одеської області. Весь час підтримував з ним робочі стосунки. На початку червня поточного року зустрівся з ОСОБА_4 за ініціативою останнього. У ході зустрічі ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_8  про необхідність сплачувати кошти по 10 доларів США з кожного га землі, які обробляються підприємством. Спочатку ОСОБА_4 назвав суму 45 тис. доларів США, з яких 35 тис. доларів США необхідно передати депутату Одеської міської ради ОСОБА_7, а 10 тис. доларів США - ОСОБА_4, а у разі відмови останній погрожував численними перевірками підприємства та відкриттям кримінальних проваджень. У подальшому ОСОБА_7 зменшив до 40 тис. доларів США суму коштів, які товариству необхідно було їм передати, з яких ОСОБА_7 - 30 тис. доларів США та ОСОБА_4 - 10 тис. доларів США. Окрім цього, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 наполягали на передачі їм через підставних осіб (прізвищ не називали) долі у підприємстві для отримання у подальшому постійних доходів. Зустрічі проходили у м. Ізмаїл. До приміщення Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_8 не приходив. На початку жовтня 2017 року, впевнившись у реальності намірів ОСОБА_4 та ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернувся до СБУ та Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України. 08 жовтня 2017 року близько  10 год. у приміщенні кафе «Зейтун» ОСОБА_8 зустрівся з ОСОБА_4 та ОСОБА_7, яким передав два пакета з грошовими коштами у сумах 30 тис. доларів США та 10 тис. доларів США. 
Після передачі підприємцем неправомірної вигоди ОСОБА_4 та ОСОБА_7, їх було затримано у порядку ст. 208 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), а 09 жовтня 2017 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
Зазначені обставини стали підставою для службового розслідування, а пізніше - для дисциплінарного провадження стосовно заступника керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4
06 листопада 2017 року Прокурором Одеської області затверджено висновок про результати службового розслідування стосовно заступника керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4, яким встановлено грубе порушення ним вимог ст. 19 Закону № 1697-VII, ст.ст.16, 19, 21 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженого всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року, Присяги працівника прокуратури, правил етичної поведінки, ст.ст. 2, 9, 217, 223 КПК України, п. 2, 3.1, 6, 12, 12.1 наказу Генерального прокурора України № 4гн від 19 грудня 2012 року.
20 листопада 2017 року до Комісії надійшла дисциплінарна скарга прокурора Одеської області Жученко О. про вчинення ОСОБА_4 дисциплінарного проступку (невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків; вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; грубе порушення правил прокурорської етики ).
21 листопада 2017 року до КДКП надійшла дисциплінарна скарга керівника Генеральної інспекції генеральної прокуратури України Уварова В. Г про вчинення ОСОБА_4 дисциплінарного проступку (вчинення ним дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; грубе порушення правил прокурорської етики).
Рішеннями Комісії від 21 та 23 листопада 2017 року № 877дс-17, № 886дс-17 відкриті дисциплінарні провадження щодо ОСОБА_4, а 06 грудня 2017 року дисциплінарні провадження об'єднані в одне, якому присвоєно № 11/2/4-877дс-257дп-17.
Рішенням Комісії від 06 грудня 2017 року № 301дп-17 ОСОБА_4 відсторонено від посади заступника керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області до завершення дисциплінарного провадження.
11 січня 2018 року членом Комісії Костенком С. К. складено висновок 
№ 11/2/4-877дс-257дп-17, яким запропоновано притягнути заступника керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.
24 січня 2018 року КДКП прийнято рішення № 30дп-18 «Про накладення дисциплінарного стягнення на заступника керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4», яким вирішено притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури. В своєму рішенні КДКП вказала, що ОСОБА_4 вчинив дисциплінарний проступок, а саме: грубо порушив правила прокурорської етики, що є підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності за п. 5, 6 ч.1 ст.43 Закону № 1697-VII. Допущення подібної поведінки підриває авторитет самого прокурора, органів прокуратури і держави в цілому. 
На підставі вказаного рішення КДКП наказом прокуратури Одеської області від 01 лютого 2018 року № 238к ОСОБА_4 звільнено із займаної посади за п. 5, 6 ч. 1 ст.43 Закону № 1697-VII.
Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_4 до суду з адміністративним позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та надані на противагу їм аргументи КДКП, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Основного Закону органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 123 Конституції України передбачає, що організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються Законом України № 1697-VII.
Відповідно до ст. 44, 45 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження здійснюється Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів. Дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.
За приписами ст. 47 Закону № 1697-VII розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засіданні Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, на яке запрошуються особа, яка подала дисциплінарну скаргу, прокурор, стосовно якого відкрито дисциплінарне провадження, їхні представники, а у разі необхідності й інші особи.
Розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засадах змагальності. На засіданні Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів заслуховуються пояснення члена Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, який проводив перевірку, пояснення прокурора, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представника і в разі необхідності інших осіб. Прокурор, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представник мають право давати пояснення, відмовитися від їх надання, ставити питання учасникам провадження, висловлювати заперечення, заявляти клопотання, а також за наявності сумнівів у неупередженості та об'єктивності члена Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів подавати заяву про його відвід (ч. 5, 6 ст. 47 вказаного Закону).
Стаття 49 Закону № 1697-VII визначає види дисциплінарних стягнень, які можуть бути накладені на прокурора. Згідно з п.3 ч.1 ст. 49 цього Закону на прокурора може бути накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.
Підстави для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності визначені в ст. 43 Закону № 1697-VII, зокрема: (…) вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (п. 5, 6 ч. 1 ст. 43 цього Закону).
Обґрунтовуючи свої доводи, ОСОБА_4 зазначає, що  при розгляді питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності відповідач порушив принцип змагальності, внаслідок чого позивач не міг надати обґрунтовані пояснення щодо дисциплінарних скарг. На думку скаржника, таке порушення виявилось у незадоволенні КДКП клопотання ОСОБА_4 про витребування із Спеціалізованої антикорупційної прокуратури додатків до розсекречених протоколів негласних слідчих дій - носіїв з аудіо- та відеозаписами, які відображають події, описані в даних протоколах.
Велика Палата Верховного Суду не приймає таку позицію скаржника, оскільки, як установлено судом, Комісія не мала можливості задовольнити вказане клопотання з огляду на те, що протоколи негласних (розшукових) слідчих дій від 24 жовтня 2017 року були надані Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою члену КДКП Костенку С. К. без додатків, а саме без відео- та аудіо записів. При цьому, листом від 04 січня 2018 року № 06-9вих-18 Спеціалізована антикорупційна прокуратура повідомила, що вказані документи не відкривались стороні захисту, а тому просила вжити заходів щодо унеможливлення ознайомлення з даними протоколами інших осіб, окрім членів КДКП, до завершення досудового слідства.
Як убачається з матеріалів справи, у мотивувальній частині рішення Комісії від 24 січня 2018 року № 30дп-18 зазначено, що матеріалів службового розслідування було достатньо для висновку про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, а саме: одноразове грубе порушення правил прокурорської етики. Також, за умови, що ОСОБА_4 не надав жодних письмових пояснень з приводу сутності обставин, наведених прокурором Одеської області Жученком О. та керівником Генеральної інспекції генеральної прокуратури України Уваровим В. Г., їх твердження залишилися не спростованими і були покладені в основу рішення Комісії від 24 січня 2018 року № 30дп-18.
Крім того, Комісією зазначено, що ОСОБА_4 вчинив дії, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури. На думку КДКП, зазначені дії позивача полягають у його протиправних позаслужбових стосунках з депутатом Одеської обласної ради ОСОБА_7 та директором ТОВ «Дунай Агрос» ОСОБА_8 (обговорення суми грошових коштів за безперешкодне здійснення підприємством господарської діяльності, отримання цих коштів), які в подальшому стали підставою для дисциплінарного провадження і розцінені Комісією як використання прокурором своїх службових повноважень або службового статусу та пов'язаних із цим можливостей на користь своїх приватних інтересів. При цьому, ОСОБА_4 в суді першої та апеляційної інстанціях не заперечував наявність таких позаслужбових стосунків.
Також, Велика Палата Верховного Суду вважає за доцільне звернути увагу на слідуюче.
Відповідно до ст. 18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 28.11.2012 N 123, працівник прокуратури не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб. У разі явного порушення закону, очевидцем якого став працівник прокуратури, він вживає усіх можливих передбачених законодавством заходів для припинення протиправних дій та притягнення винних осіб до відповідальності. Працівнику прокуратури слід уникати особистих зв'язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об'єктивність виконання професійних обов'язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс. Поза службою поводити себе коректно і пристойно. При з'ясуванні будь-яких обставин з представниками правоохоронних і контролюючих органів не використовувати свій службовий статус, у тому числі посвідчення працівника прокуратури, з метою ухилення від відповідальності.
Згідно з Нормами професійної відповідальності та переліком необхідних прав та обов'язків прокурорів, прийнятих Міжнародною Асоціацією прокурорів 23 квітня 1999 року, прокурори зобов'язані завжди підтримувати честь та гідність професії, вести себе професійно, відповідно до закону, правилами та етикою їх професії, в будь-який час дотримуватись найбільш високих норм чесності.
Крім того, при виконанні своїх обов'язків прокурори, зокрема, повинні: а) справедливо, неупереджено й об'єктивно виконувати свої функції; б) поважати і намагатися захищати права людини, як це викладено в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція); (…) (п. 24 Рекомендації Rec (2000) 19 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо ролі прокуратури в системі кримінального правосуддя (далі - Рекомендація Rec (2000) 19), ухваленій Комітетом Міністрів Ради Європи (далі - Комітет Міністрів) на 724 засіданні заступників міністрів 6 жовтня 2000 року).
Текстом Рекомендації Rec (2000) 19 підкреслюються дві істотні вимоги: поважати права окремої особи і прагнути ефективності, за яку прокурор частково несе відповідальність (Коментар до індивідуальних рекомендацій за п. 24 Рекомендації Rec (2000) 19).
Стосовно такої відповідальності Рекомендація Rec (2000) 19, зокрема, передбачає, що держава повинна вжити заходів, щоб дисциплінарне судочинство проти прокурорів регулювалося законом і гарантувало справедливу й об'єктивну оцінку та рішення, що є предметом незалежного і неупередженого нагляду (підп. «ґ» п. 5).
Враховуючи викладене вище, Велика Палата Верховного Суду вважає вірним висновок КДКП, підтриманим рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2018 року, про наявність підстав для притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності на підставі п. 5, 6 ч. 1 ст. 43 Закону № 1697-VIІ, оскільки його позаслужбові стосунки з депутатом Одеської обласної ради ОСОБА_7 та директором ТОВ «Дунай Агрос» ОСОБА_8 вчинені усупереч нормам Закону № 1697-VIІ та Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури.
Щодо аргументів ОСОБА_4 про можливість визнання його винним у вчиненні проступку лише за вироком суду у кримінальній справі, а також, що рішення КДКП ґрунтується виключно на підставі матеріалів, зібраних під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42017000000002933, у тому числі матеріалів негласних розшукових слідчих дій із застосуванням аудіо- та відео контролю, Велика Палата Верховного Суду вважає ці доводи безпідставними, оскільки Комісія не вирішувала питання про обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4, яке здійснюється в межах досудового розслідування, а лише перевірила викладені у скаргах обставин на предмет дотримання вимог, що ставляться до посадових осіб органів прокуратури та наявності в діях прокурора складу дисциплінарного проступку. Встановлені в ході дисциплінарного провадження Комісією факти і з'ясовані обставини мають значення тільки для прийняття рішень КДКП в рамках своєї компетенції та жодним чином не свідчать про доведеність вини особи у вчиненні адміністративних або кримінальних правопорушень. Матеріали негласних розшукових слідчих дій із застосуванням аудіо- та відео контролю не були покладені в основу рішення КДКП від 24 січня 2018 року № 30дп-18.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням ст. 6 Конвенції притягнення особи до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви№ 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви№ 11882/85). Більше того, гарантована п. 2 ст. 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов'язків цивільного характеру.
Таким чином, ВеликаПалата Верховного Суду знаходить, що рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_4, хоч і прийнято на підставі відомостей, наявних в матеріалах кримінального провадження, розпочатого відносно нього за ч. 4 ст. 368 КК України, однак ґрунтується на самостійних правових підставах.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18).
Доводи ОСОБА_4, що під час прийняття оскаржуваного рішення КДКП взяла до уваги публікації у засобах масової інформації, не знайшли свого підтвердження, оскільки Комісією в своєму рішенні було лише зазначено, що події, які мали місце 08 жовтня 2017 року, викликали негативний громадський резонанс та завдали суттєвої шкоди авторитету прокуратури. Більш того, вказані публікації не були зазначені як докази вини ОСОБА_4
З огляду на викладене, ВеликаПалата Верховного Суду знаходить встановленим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, оцінивши рішення КДКП від 24 січня 2018 року № 30дп-18 «Про накладення дисциплінарного стягнення на заступника керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4.» як таке, що прийняте у спосіб, на підставі і у межах, передбачених Конституцією та законами України, а тому оскаржуване рішення суду скасуванню не підлягає.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене та керуючись ст. ст. 242, 266, 315, 316, 322 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 квітня 2018 року - залишити без задоволення.
Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 квітня 2018 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя:                                                                                              В. С. Князєв
Суддя-доповідач   І. В. Саприкіна
Судді:                                    
Н. О. Антонюк   Н. П. Лященко
С. В. Бакуліна   О. Б. Прокопенко
В. І. Данішевська Л. І. Рогач
О. С. Золотніков  О. М. Ситнік  
О. Р. Кібенко   О. С. Ткачук
Л. М. Лобойко В. Ю. Уркевич
О. Г. Яновська