ПОСТАНОВА
Іменем України
24 жовтня 2018 року 
Київ
справа №826/22118/15
адміністративне провадження №К/9901/12005, №К/9901/12010/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шарапи В.М.,
суддів: Бевзенка  В.М.,  Данилевич Н.А., 
за участю: секретаря судового засідання Корецького І.О.,
позивача: не з'явився,
відповідача: представник не з'явився,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна казначейська служба України: представник не з'явився,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна судова адміністрація України:  представника Приступи О.М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Державної судової адміністрації України та Апеляційного суду Київської області на постанову   Київського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2016 у складі колегії суддів: Мельничука В.П. (головуючий), Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е. у справі №826/22118/15 за позовом ОСОБА_6 до Апеляційного суду Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна казначейська служба України, Державна судова адміністрація України про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
1.          ОСОБА_6 (надалі - ОСОБА_6.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Апеляційного суду Київської області, треті особи,        які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна казначейська служба України, Державна судова адміністрація України про визнання неправомірною відмови відповідача у нарахуванні та виплаті позивачу вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою при виході у відставку та зобов'язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу вказану вихідну допомогу.
2.          Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.03.2016 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
3.          Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2016 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.03.2016 скасовано, позовні вимоги задоволено повністю.
3.1.          Визнано протиправною бездіяльність Апеляційного суду Київської області щодо невиплати ОСОБА_6 при виході у відставку вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. 
3.2.          Зобов'язано Апеляційний суд Київської області виплатити ОСОБА_6      вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
4.          Суди попередніх інстанції встановили:
4.1. ОСОБА_6 з лютого 1987 року по квітень 1999 року обіймав посаду судді, голови Таращанського районного суду Київської області, з квітня 1999 року по липень 2008 року працював суддею Обухівського районного суду Київської області, з липня 2008 року працював на посаді судді Апеляційного суду Київської області.
4.2. 11.11.2013 позивачем подано до Вищої ради юстиції України заяву про звільнення з посади судді у зв'язку з відставкою.
4.3.           26.11.2013 Вищою радою юстиції України прийнято рішення №1285/0/15-13 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_6 з посади судді Апеляційного суду Київської області, у зв'язку з поданням заяви про відставку.
4.4. Постановою Верховної Ради України від 25.12.2014 №59-VІІІ відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України ОСОБА_6 звільнено з посади судді Апеляційного суду Київської області.
4.5.          Наказом Апеляційного суду Київської області від 17.01.2015 №5 позивача звільнено з посади судді Апеляційного суду Київської області.
4.6.           21.07.2015 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому  вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
4.7.          Листом від 13.08.2015 №18490/05-14/15 відповідач відмовив позивачу у виплаті вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
5.          Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що на час прийняття постанови Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді, норма статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яка передбачала виплату судді вихідної допомоги у разі виходу у відставку, була виключена Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні".
6.          Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції послався на те, що позивач реалізував своє право на відставку до набрання чинності Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", а тому, має право на отримання вихідної допомоги у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою відповідно до статті 136 Закону Україну "Про судоустрій і статус суддів".
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
7.          Відповідач - Апеляційний суд Київської області та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна судова адміністрація України, подали касаційні скарги на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2016, в яких просять оскаржуване судове рішення скасувати, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.03.2016 залишити в силі.
7.1. Аргументи скаржників на обґрунтування доводів касаційних скарг полягають у тому, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовані норми статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Скаржники наголошують на необхідності врахування Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", яким виключено вказану норму із Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та вважають, що норми цієї статті повинні застосовуватись у редакції чинній на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення судді. 
7.2. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державної судової адміністрації України у судовому засіданні вимоги касаційної скарги підтримав. Представник відповідача Апеляційного суду Київської області у судове засідання не з'явився, про його дату, час та місце повідомлений належним чином.  
9.          Позивач подав заперечення на касаційні скарги, в яких просить залишити їх         без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. 
9.1. На обґрунтування заперечень позивач зазначає, що оскаржуване судове рішення прийняте у відповідності до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права і підстави для його скасування та залишення в силі      судового рішення суду першої інстанції, визначені статтею 352 КАС України, відсутні. Позивач вказує, що питання його відставки розглядалось Верховною Радою України більше року і на момент подання заяви про відставку він мав право на виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат. 
9.2. Позивач у судове засідання не з'явився, про його дату, час та місце повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
10. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна казначейська служба України заперечень (відзиву) на касаційну не скаргу не подала, представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про його дату, час та місце повідомлений належним чином.  
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції: 
11.          Конституція України (в редакції чинній на час спірних правовідносин):
Стаття 126 частина 5
"...Суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі: 
…9) подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням".
12.          Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI (в редакції чинній на час спірних правовідносин, надалі - Закон №2453-VI):
Стаття 100. Загальні умови звільнення судді з посади
"1. Суддя суду загальної юрисдикції звільняється з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, передбачених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції".
Стаття 136. Вихідна допомога судді у зв'язку з відставкою
(в редакції, що була чинною до 01.04.2014)
"1. Судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою".
13.          Закон України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 №1166-VII (надалі - Закон №1166-VII):
"II. Внести зміни до таких законодавчих актів України:
…28. У Законі України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529 із наступними змінами): 
1) статтю 136 виключити".
IV. Прикінцеві положення
"…2. Зміни, передбачені розділами II і III, набирають чинності з 1 квітня 2014 року &l6;…&?л;".
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги: 
14.          Вирішуючи питання обґрунтованості поданої касаційної скарги, Верховний Суд наголошує на тому, що відповідно до частин 1-2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суд касаційної інстанції переглядає  судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
15.          У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
16.          Внесені Законом №1166-VII зміни до Закону №2453-VI в частині скасування положень статті 136 цього Закону є чинними і неконституційними не визнавались.
17.          Таким чином, у даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які були чинними станом на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача з посади судді, тобто, 25.12.2014.
18.          Враховуючи, що на момент винесення постанови Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді норми статті 136 Закону №2453-VI, які передбачали виплату суддям вихідної допомоги у разі виходу у відставку, були виключені Законом №1166-VII, суд першої інстанції дійшов вірних висновків про відсутність правових підстав для виплати позивачу відповідної вихідної допомоги.
19.          Колегія суддів не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції стосовно звуження змісту та обсягу прав позивача внаслідок прийняття Закону №1166-VII. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 19.11.2013  №10-рп/2013,                 за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю.
20.          Крім того, у рішенні Європейського Суду з прав людини по справі "Сук проти України" від 10.03.2011, Суд зазначив, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (див. рішення у справі "Кечко проти України" (Kechko v. Ukraine), згадане вище, пункт 23).
21.          Отже, як вказав Європейський Суд з прав людини, держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання. 
22.          У свою чергу, у рішенні по справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26.06.2014, Європейський Суд з прав людини нагадав, що у разі якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі "Копецький проти Словаччини" (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява №44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (див. вищенаведене рішення у справі "Копецький проти Словаччини" (Кореску v. Slovakia), п. 50; "Anheuser-Busch Inc. проти Португалії" (Anheuser-Busch Inc. v. Portugal) [ВП], заява №73049/01, п. 65, ЄСПЛ 2007-І) (пункт 35). Крім того, Суд вказав, що &?а;…&gд; демократично обраний Парламент зберігає право щодо виконання своїх законодавчих функцій відповідно до Конституції та зміни встановлених розмірів виплат на певний період часу (пункт 37).
23.          За приписами частини 1 статті 352 КАС України, суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
24. З огляду на це, касаційні скарги підлягають до задоволення, постанову  Київського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2016 слід скасувати та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.03.2016. 
ПОСТАНОВИВ:
25. Касаційні скарги Апеляційного суду Київської області та Державної судової адміністрації України задовольнити.
26. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2016 у справі №826/22118/15 за позовом ОСОБА_6 до Апеляційного суду Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна казначейська служба України, Державна судова адміністрація України про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії скасувати.
27. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.03.2016 у справі №826/22118/15 за позовом ОСОБА_6 до Апеляційного суду Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна казначейська служба України, Державна судова адміністрація України про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії залишити в силі.
28. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Суддя-доповідач | В.М. Шарапа
Судді | В.М. Бевзенко
| Н.А. Данилевич