Постанова
Іменем України
 
15 листопада 2018 року
м. Київ
 
справа № 521/2130/16-ц
провадження № 61-30764св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В.В., Фаловської І. М.
 
учасники справи:
позивач - житлово-експлуатаційна контора дочірнє підприємство товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський завод керамічних виробів»,
відповідач - ОСОБА_4, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 травня 2016 року, у складі судді Мурзенка М. В., та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 червня 2017 року, у складі колегії суддів: Черевка П. М., Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М.,
ВСТАНОВИВ :
 
У лютому 2016 року житлово-експлуатаційна контора дочірнє підприємство товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський завод керамічних виробів» (далі - ЖЕК ДП ТОВ «ОЗКВ») звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.
Позов мотивовано тим, що на балансі та обслуговуванні ЖЕК ДП ТОВ «ОЗКВ» знаходиться будинок по АДРЕСА_1, яка знаходиться в даному будинку. Систематична несплата позивачем за надані ЖЕК ДП ТОВ «ОЗКВ» житлово-комунальні послуги у період з 01 листопада 2011 року по 31 серпня 2015 року, призвела до виникнення заборгованості, яка, станом на 01 вересня 2015 року становить 2 539,37 грн. Незважаючи на надіслані позивачем на адресу відповідача претензії, останнім заборгованість не погашається, у зв'язку з чим ЖЕК ДП ТОВ «ОЗКВ» звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також інфляційні витрати та 3 % річних від простроченої суми.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 червня 2017 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ЖЕК ДП ТОВ «ОЗКВ» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з теплопостачання в сумі 2 539,37 грн, інфляційних втрат в сумі 617,82 грн, 3 % річних від простроченої суми в розмірі 37,32 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, мотивоване тим, що позивачем правомірно скориговано розмір тарифу на послуги з теплопостачання. Користування відповідачем наданими ЖЕК ДП ТОВ «ОЗКВ» послугами, вказує на визначений законодавством обов'язок відповідача, як споживача, своєчасно сплачувати за такі послуги. Внаслідок прострочення відповідачем виконання свого грошового зобов'язання щодо сплати в повному обсязі за отримані послуги з теплопостачання, з урахуванням положень частини другої статті 625 ЦК України, з 
ОСОБА_4 також підлягає стягненню інфляційні витрати та 3 % річних від простроченої суми. 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Зміст доводів касаційної скарги зводиться до посилань на відсутність у позивача повноважень самостійно змінювати та вводити новий тариф за отримані споживачами житлово-комунальні послуги, що свідчить про незаконність таких тарифів та відсутність підстав для їх застосування при розрахунку ОСОБА_4 за послуги з теплопостачання.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
Позивач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направив.
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні 2018 року дану справу передано до Верховного Суду.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судами встановлено, що відповідач є власником та постійно проживає у АДРЕСА_1, який знаходиться на балансі та обслуговуванні ЖЕК ДП ТОВ «ОЗКВ».
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статей 67, 68 ЖК УРСР наймачі (власники) квартир зобов'язані своєчасно, вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.
Відповідно до статей 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості в судовому порядку.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статі 20 Закону України 
від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги», абзацу 3 пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власники квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно положень статті 212 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду судами справи) жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Крім того, за правилами частини першої статті 57 ЦПК України, у вказаній редакції, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Установлено, що рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 18 вересня 2006 року № 433 для ВАТ «Одеський завод керамічних виробів» визначено тариф за надання послуг з теплопостачання в розмірі 4,24 грн за 1кв. м. опалюваної площі в опалювальний період.
Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 25 грудня 
2014 року № 366 вказаний тариф збільшено до 8,92 грн за 1 кв. м. опалюваної площі в опалювальний період.
Відповідно до пункту 104 Постанови Кабінету Міністрів України № 869 від 01 червня 2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» (далі - Постанова № 869), у разі зміни протягом строку дії тарифів обсягу окремих витрат, пов'язаних з наданням послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, з причин, які не залежать від підприємства, зокрема збільшення або зменшення податків і зборів, мінімальної заробітної плати, орендної плати та амортизаційних відрахувань, цін (тарифів) на паливно-енергетичні та інші матеріальні ресурси, може проводитися перерахування тарифів шляхом коригування лише тих складових частин їх структури, за якими відбулися цінові зміни в бік збільшення або зменшення.
Наказом ТОВ «ОЗКВ» від 03 жовтня 2011 року проведено відповідне коригування з 15 жовтня 2011 року на підставі фактичної калькуляції собівартості послуг, згідно якої тариф склав 7,47 грн за 1 кв. м. опалювальної площі в опалювальний період, з нарахуванням в опалювальний період частини тарифу в розмірі 6,07 грн, в інший період - 1,40 грн.
Таким чином, задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, належним чином дослідивши наявні у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідне коригування тарифу на теплопостачання позивачем зроблено у відповідності до положень Постанови № 869. При цьому, неналежне виконання ОСОБА_4 обов'язку по оплаті наданих послуг призвело до утворення заборгованості у розмірі 2 539,37 грн, яка, разом із інфляційними витратами та сумою 3 % річних від простроченої суми, у відповідності до вимог частини другої статті 625 ЦК України, підлягає стягненню з відповідача. 
Доводи касаційної скарги аналогічні аргументам апеляційної скарги були предметом дослідження апеляційним судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 червня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                В. С. Висоцька
 
В. В.Пророк
 
І. М.Фаловська