Постанова
Іменем України
 
03 вересня 2018 року
м. Київ
 
справа № 185/5563/16-ц
провадження № 61-20561св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: КратаВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач -акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року у складі судді: Бондаренко В. М., та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Макарова М. О., Пищиди М. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитно-заставного договору недійсним.
 
Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 22 квітня 2014 року позов задоволено. Визнано недійсним кредитно-заставний договір № DOMGAK92430007 від 25 квітня 2008 року, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, як такий, що укладений внаслідок обману та проведено реституцію. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 сплачені в рахунок погашення кредитної заборгованості 742,09 дол. США та 5 119,25 грн.
 
У червні 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження по справі № 257/14470/13-ц за позовом ОСОБА_4 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитно-заставного договору недійсним, яка знаходилася в провадженні Київського районного суду м. Донецька.
 
Заява мотивована тим, що рішенням Київського районного суду м. Донецька від 22 квітня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитно-заставного договору недійсним задоволено та визнано кредитно-заставний договір № DOMGАК92430007 від 25 квітня 2008 року, укладений між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 недійсним та проведено реституцію. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 сплачені в рахунок погашення кредитної заборгованості 742,09 дол. та 5 119,25 грн.
 
Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 27 червня 2014 року відкрито апеляційне провадження у цивільній справі № 257/14470/13-ц за апеляційною скаргою АТ КБ «Приватбанк» на рішення Київського районного суду м. Донецька від 22 квітня 2014 року.
 
Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2014 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення у справі. За змістом листа апеляційного суду Донецької області № 3.12-08/96/2016 від 07 червня 2016 року судом першої інстанції додаткове рішення так і не було ухвалено, а матеріали цивільної справи № 257/14470/13-ц до апеляційного суду Донецької області не передавалася.
 
Таким чином, АТ КБ «Приватбанк» не змогло у повній мірі скористатися своїм правом на оскарження рішення Київського районного суду м. Донецька від 22 квітня 2014 року у справі, у зв'язку з чим просило суд відновити втрачене судове провадження цивільної справи Київського районного суду м. Донецька.
 
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року заяву АТ КБ «ПриватБанк» про відновлення втраченого судового провадження по справі № 257/14470/13-ц за позовом ОСОБА_4 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитно-заставного договору недійсним, яка знаходилася в провадженні Київського районного суду м. Донецька, задоволено. Відновлено повністю втрачене судове провадження № 2/257/363/14 по цивільній справі № 257/11470/13-ц за позовом ОСОБА_4 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитно-заставного договору недійсним.
 
Рішення суду мотивоване тим, що наявні у справі про відновлення втраченого провадження копії документів є належними та достатніми для відновлення втраченого провадження.
 
Додатковим рішенням Павлоградського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 05 грудня 2016 року доповнено рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.
 
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року залишено без змін.
 
Ухвала мотивована тим, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для відновлення втраченого судового провадження, оскільки втрачене судове провадження у справі було відновлено на підставі копій наданих документів, які є належними та достатніми доказами для відновлення втраченого провадження, що узгоджується з положеннями статей 402, 403, 407 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржених рішень).
 
У квітні 2017 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив вимоги статті 408 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржених рішень), оскільки долучив до матеріалів справи копії доказів без огляду оригіналів. Суд першої інстанції не задовольнив клопотання про витребування оригіналів документів. Також вказує, що суд першої інстанції не повідомив її про час та місце розгляду справи.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.
 
Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.
 
Суди встановили, що 20 листопада 2013 року суддею Київського районного суду м. Донецька Рассуждай Я. М. відкрито провадження у справі № 257/14470/13-ц (провадження № 2/257/3476/13) за позовом ОСОБА_4 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитно-заставного договору № DOMGАК92430007 недійсним.
 
22 квітня 2014 року Київським районним судом м. Донецька ухвалене рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитно-заставного договору недійсним, яким позовні вимоги задоволені, а саме: визнано кредитно-заставний договір № DOMGАК92430007 від 25 квітня 2008 року, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 недійсним, як такий, що укладений внаслідок обману та проведено реституцію; стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 сплачені в рахунок погашення кредитної заборгованості в сумі 742,09 дол. США та 5 119,25 грн.
 
Відповідач не погодився з рішенням суду, подав апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Донецька від 22 квітня 2014 року. 27 червня 2014 року ухвалою апеляційного суду Донецької області відкрито апеляційне провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м. Донецька від 22 квітня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитно-заставного договору недійсним. 19 серпня 2014 року ухвалою апеляційного суду Донецької області цивільну справу № 257/14470/13-ц позовом ОСОБА_4 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитно-заставного договору недійсним повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення. Однак, додаткове рішення так і не було ухвалено судом першої інстанції, а матеріали цивільної справи № 257/14470/13-ц не повернуті до апеляційного суду Донецької області, як зазначено у відповіді апеляційного суду Донецької області № 3.12-08/96/2016 від 07 червня 2016 року, надісланої на запит АТ КБ «ПриватБанк».
 
У ході судового засідання з'ясувалося, що цивільна справа № 257/14470/13-ц за позовом ОСОБА_4 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитно-заставного договору недійсним до Павлоградського міськрайонного суду з Київського районного суду м. Донецька не передавалася та є такою, що втрачена.
 
З урахуванням того, що без матеріалів справи переглянути рішення Київського районного суду м. Донецька від 22 квітня 2014 року неможливо, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з заявою про відновлення втраченого судового провадження.
 
При задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про відновлення втраченого судового провадження та відновлення повністю втраченого судового провадження № 2/257/363/14 по цивільній справі № 257/11470/13-ц за позовом ОСОБА_4 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитно-заставного договору недійсним, суди зробили висновок про те, що наявні у справі про відновлення втраченого провадження копії документів є належними та достатніми для відновлення втраченого провадження.
 
Колегія суддів погоджується із цим висновком судів з таких підстав.
 
У статті 402 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржених рішень) передбачено, що відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» та розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальної справ № 2710/38-14 від 02 вересня 2014 року територіальна підсудність цивільних справ Київського районного суду міста Донецька була змінена на територіальну підсудність Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 407 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржених рішень) при розгляді справи суд використовує ту частину провадження, що збереглася, документи, видані зі справи фізичним чи юридичним особам до втрати провадження, копії цих документів, інші довідки, папери, відомості, що стосуються справи, виконавчого провадження. Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, осіб (їх представників), які брали участь у справі, а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення.
 
Суд першої інстанції встановив, що в зібраних матеріалах міститься копія ухвали Київського районного суду м. Донецька від 20 листопада 2013 року про відкриття провадження у справі; копія позову позивача; копія заочного рішення Київського міськрайонного суду м. Донецька від 12 вересня 2013 року за позовом ОСОБА_4 до ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах», третя особа - АТ КБ «ПриватБанк» про визнання договорів недійсними; копія відповіді ОСОБА_4 з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 04 липня 2013 року за № 4738/11-12; копія довідки до акту огляду МСЕК ОСОБА_4; копія кредитно-заставного договору № DOMGLK92430007 від 25 квітня 2008 року; копія додатку № 1 до кредитно-заставного договору № DOMGLK92430007 від 25 квітня 2008 року; копія додатку № 2 до кредитного договору; копія згоди співвласника; копія довіреності позивача на представництво її інтересів ОСОБА_5; копія розрахунку заборгованості з договором № DOMGLK92430007 від 25 квітня 2008 року станом на 05 жовтня 2011 року; копія листа ВДВС Київського РУЮ у Донецькій області ОСОБА_4 від 21 червня 2013 року за №35509; копія листа АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4 від 22 червня 2013 року за № 20.1.0.0.0/7-130612/3056; копія листа АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4 від 10 травня 2013 року за № 20.1.0.0.0/7-130430/1092; копія листа прокуратури Київського району м. Донецька ОСОБА_5 від 20 травня 2013 року за № 91-128-13; копія апеляційної скарги ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м. Донецька по справі №2п/257/71/13 про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення; копія заочного рішення Київського районного суду м. Донецька від 10 жовтня 2012 року по цивільній справі № 2/0523/314/2012 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором; копії судових повісток про виклик до суду АТ КБ «ПриватБанк» на 23 грудня 2013 року, 06 липня 2014 року, 03 березня 2014 року, 18 квітня 2014 року; копія рішення Київського районного суду міста Донецька від 22 квітня 2014 року по цивільній справі №2/257/363/14 за позовом ОСОБА_4 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитно-заставного договору недійсним; копія апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м. Донецька від 22 квітня 2014 року; копія ухвали суду від 22 червня 2009 року по адміністративній справі №2а-7957/09/0470; копія постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2009 року по справі №2а-7957/09/0470; копія ухвали судді апеляційного суду Донецької області від 27 червня 2014 року про відкриття апеляційного провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м. Донецька від 22 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитно-заставного договору недійсним; копія ухвали апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2014 року про повернення цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитно-заставного договору недійсним до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення; копія листа апеляційного суду Донецької області АТ КБ «ПриватБанк» від 07 червня 2016 року за № 3.12-08/96/2016.
 
Тлумачення частин першої, другої та третьої статті 408 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржених рішень) свідчить, що ухвалення судового рішення про відновлення втраченого провадження чи закриття розгляду заяви про відновлення провадження у разі недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження належить до повноважень суду, який ухвалив рішення по суті справи або постановив ухвалу про закриття провадження у справі. На стадії касаційного перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій за касаційною скаргою, поданою з підстав порушення цими судами норм матеріального та/або процесуального права, суд касаційної інстанції не має повноважень на ревізію судового рішення про відновлення/часткового відновлення втраченого судового провадження.
 
Встановивши, що наявні у справі про відновлення втраченого провадження копії документів є належними та достатніми для відновлення втраченого провадження, суди зробили правильний висновок про задоволення заяви АТ КБ «ПриватБанк» про відновлення втраченого судового провадження та відновлення повністю втраченого судового провадження № 2/257/363/14 по цивільній справі № 257/11470/13-ц за позовом ОСОБА_4 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитно-заставного договору недійсним.
 
Посилання ОСОБА_4 на те, що суд долучив до матеріалів справи копії доказів без огляду оригіналів і не задовольнив клопотання про витребування оригіналів цих документів, колегія суддів відхиляє. Оскільки ОСОБА_4 не надала ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції доказів, які б спростовували матеріали, на підставі яких було відновлено втрачене провадження, а також документи, які вважає за необхідне долучити до матеріалів провадження.
 
Твердження про те, що суд першої інстанції не повідомив її про час та місце розгляду справи є безпідставним, оскільки у заяві від 27 вересня 2016 року (а.с. 94-95) її представник ОСОБА_5 підтверджує, що йому відомо про час та дату розгляду справи. 
 
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                  В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель