ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

30 жовтня 2018 року 
справа №808/1113/15
адміністративне провадження №К/9901/8638/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),
суддів:  Гончарової І.А., Олендера І.Я., 

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року у складі судді Чернової Ж.М. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2015 року у складі колегії суддів Юрко І.В.,  Гімона М.М., Чумака С. Ю., у справі №808/1113/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод» Дніпросталь ім. А.М. Кузьміна» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів, Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі про визнання протиправною бездіяльності та стягнення пені, 

У С Т А Н О В И В :

26 лютого 2015 року Публічне акціонерне товариство «Електрометалургійний завод» Дніпросталь ім. А.М. Кузьміна» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів (далі - податковий орган, перший відповідач у справі) та Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі (далі - управління, другий відповідач у справі) про стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства бюджетної заборгованості у формі пені за несвоєчасне повернення бюджетного відшкодування у розмірі 116990 грн. 08 коп. 
Правовими підставами заявлених вимог позивач вважає положення пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України.  
 
23 квітня 2015 року постановою Запорізького окружного адміністративного суду, залишеного без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2015 року, позов Товариства задоволено, визнано протиправною  бездіяльність податкового органу щодо не нарахування пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України на суму бюджетної заборгованості 1292571,00 грн. за період з 24 вересня 2013 року по 29 серпня 2014 року та стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства пеню на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України у розмірі 116990,08 грн.(сто шістнадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто гривень 08 коп.), з підстав того, що платник податку не отримав бюджетне відшкодування в установленому порядку та визначені строки, внаслідок чого згідно з пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України у нього виникло право на нарахування пені на суму такої заборгованості і ця пеня підлягає стягненню.

03 серпня 2015 року податковим органом (перший відповідач у справі) подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, в якій відповідач посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме підпунктів 200.15 та 200.23 статті 200 Податкового кодексу України, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та прийняти рішення, яким у задоволенні позову Товариства відмовити повністю.

05 серпня 2015 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за скаргою Товариства та витребувано справу №808/1113/15 з Запорізького окружного адміністративного суду.

19 січня 2016 року справа №808/1113/15 надійшла до Вищого адміністративного суду України.

24 січня 2018 року справа №808/1113/15 разом з матеріалами касаційного провадження К/9901/8638/18 передані до Верховного Суду. 

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що Товариство є юридичною особою, включене до ЄДРПОУ за кодом 00186536, перебуває на податковому обліку податкового органу, є платником податку на додану вартість.

Товариством, як платником податку на додану вартість подано декларацію до податкового органу з податку на додану вартість, якою задекларовано до бюджетного відшкодування від'ємне значення податку на додану вартість за липень 2011 року в сумі 22 906 463,00 грн., про що подано відповідну заяву про повернення суми бюджетного відшкодування.
Достовірність нарахування позивачем суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень 2011 року стала предметом перевірки податковим органом та судових розглядів, за результатами яких визнана правомірність формування позивачем бюджетного відшкодування за цей звітний податковий період, зокрема ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2012 року у справі № 2а-0870/7755/11.

Висновок щодо повернення позивачу бюджетного відшкодування за липень 2011 року 1292571,00 грн. та пені за період з 17 лютого 2013 року по 23 вересня 2013  року  в  сумі 69480,11 грн. наданий та здійснений на виконання рішень суду.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що відшкодування фактично відбулось     29 серпня 2014 року, пеня стягнута судовим рішенням по день прийняття постанови по справі № 808/5771/13-а (23 вересня 2013 року), внаслідок чого у межах справи, що розглядається позивачем заявлена до стягнення пеня на рівні 120% облікової ставки НБУ за період з 24 вересня 2013 року по 29 серпня 2014 року (день надходження коштів на рахунок підприємства) в сумі 116 990,08 грн.

Оцінюючи спірні правовідносини суди попередніх інстанцій висновувалися на аналізі положень підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14, пунктів 200.1, 200.4, 200.7, 200.8, 200.12, 200.14, 200.15, 200.17, 200.23 статті 200 Податкового кодексу України, статей 25, 48 Бюджетного кодексу України в Україні, Порядку відшкодування податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України та Державного казначейства України від 02 липня 1997 року № 209/72 (у редакції наказу Державної податкової адміністрації України та Державного казначейства України від 21.05.2001 року № 200/86), з урахуванням встановлених обставин у справі, та дійшли висновку про те, що платник податку має право на отримання пені за несвоєчасне виконання зобов'язань з перерахування підтверджених сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість до моменту погашення заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість.

Судами попередніх інстанцій ухвалені рішення у справі з урахуванням правової позиції висловленої у постанові Верховного Суду України від 03 червня 2014 року у справі № 21-131а14, за якою неподання органом державної податкової служби після закінчення перевірки до органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та непогашення у зв'язку з цим заборгованості бюджету з податку на додану вартість, не позбавляє платника податку права пред'явити вимоги про стягнення зазначеної пені.

Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про правомірність заявлених позивачем вимог про стягнення суми пені за період прострочення з 24 вересня 2013 року по 29 серпня 2014 року у розмірі 116990,08 грн.

Системний аналіз положень статті 43 та пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України призводить до висновку про те, що пеня нараховується на суму бюджетної заборгованості в силу Закону та не залежить від волевиявлення платника податку на додану вартість. Умови, порядок та строки відшкодування пені також встановлені Законом, зокрема повернення коштів-шляхом перерахування на поточний рахунок платника податків в установі банку встановлене пунктом 43.4 статті 43 цього Кодексу. 

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення.  

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2015 року у справі №808/1113/15 залишити без змін. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Р.Ф.Ханова 

Судді:                                                                                           І.А.Гончарова

                                                                                                                   І.Я.Олендер