ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

04 вересня 2018 року 
справа №804/10884/14
адміністративне провадження №К/9901/3065/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я., 

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного  управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року у складі колегії суддів Дурасової Ю.В., Проценко О.А., Туркіної Л.П. у справі №804/10884/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Атем плюс» до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області  про зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

25 липня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Атем плюс» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до   Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області  (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень податкового органу від 17 липня 2014 року  № 0000292210 про збільшення Товариству суми грошового зобов'язання за платежем ввізне мито на товари, що ввозяться суб'єктами підприємницької діяльності, на суму 18549,94 грн. (14839,95 грн. - за основним платежем та 3709,99 грн. - за штрафними санкціями) та № 0000302210 про збільшення Товариству суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів  на суму 3709,99 грн. (2967,99 грн. - за основним платежем та 742,00 грн. - за штрафними санкціями),  з мотивів протиправності їх прийняття.  
 
17 вересня 2014 року постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду Товариству у задоволені позовних вимог відмовлено з огляду на правомірність прийнятих податковим органом повідомлень-рішень, з огляду на те, що при застосуванні преференції (звільненні) у сплаті ввізного мита та податку на додану вартість нарахованого на це мито, Товариством порушено умови надання режиму вільної торгівлі, затверджені підпунктом «в» частини 5.1 Правил визначення країни походження товарів Угоди про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав. 

02 липня 2015 року постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року, прийнято нову постанову, якою позов Товариства задоволено, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення податкового органу від 17 липня 2014 року № 0000292210 та № 0000302210.

Задовольняючи позов суд апеляційної інстанції висновувався на тому, що позивачем доведена правомірність дотримання умов надання режиму вільної торгівлі та   дотриманні підстави застосування пільги із сплати ввізного мита,  надане належне посвідчення, що підтверджує країну походження товарів - сертифікат форми СТ-1,   натомість податковим органом не доведені податкові правопорушення покладені в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень. 

19 серпня 2015 року податковим органом подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України, в якій посилаючись на невірне застосування норми матеріального права, а саме підпункту «в» пункту 5.1 розділу 5 «Угоди про Правила визначення країни походження у співдружності Незалежних Держав» та порушення норми процесуального права, зокрема в частині офіційного з'ясування всіх обставин справи, а також дослідження оцінки наявних у справі доказів, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову Товариству.  

20 серпня 2015 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу та витребувано справу №804/10884/14 з Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

13 вересня 2015 року справа  №804/10884/14 надійшла до Вищого адміністративного суду України.

22 серпня 215 року Товариством до Вищого адміністративного суду України надані заперечення на касаційну скаргу податкового органу, в яких просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін, позивач посилається на дотримання ним правил митного законодавства, підтвердження та дотримання правил «Угоди про Правила визначення країни походження у співдружності Незалежних Держав» та роз'яснення Міністерства доходів та зборів України викладене листом від 28 квітня 2014 року.

10 січня 2018 року справа №804/10884/14 разом із матеріалами касаційного провадження К/9901/3065/18 передані до Верховного Суду. 

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судове рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

Суди попередніх інстанцій установили, що Товариство є юридичною особою, включене до ЄДРПОУ за номером 31687564, перебуває на обліку податкового органу, є платником податку на додану вартість.  

Податковим органом проведено невиїзну документальну перевірку Товариства при митному оформленні товару за митними деклараціями від 04 січня 2013 року №110030000/2013/000008 та від 24 січня 2014 року №110030000/2014/000096, за результатами якої складено акт перевірки від 02 липня 2014 року № Н14/14/31687564 (далі - акт перевірки).

17 липня 2014 року керівником податкового органу на підставі акту перевірки, згідно з підпунктом 6 пункту 54.3 статті 54 глави 4 розділу 2 Податкового кодексу України та відповідно до пункту 123.1 статті 123 цього кодексу прийняті податкові повідомлення - рішення, які є предметом судового розгляду у цій справі.

Податковим повідомленням-рішенням № 0000292210 Товариству за порушення частини першої статті 281, частини першої статті 295 Митного кодексу України збільшено суми грошового зобов'язання за платежем ввізне мито на товари, що ввозяться суб'єктами підприємницької діяльності, на суму 14839,95 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції на суму 3709,99 грн. 

Податковим повідомленням-рішенням № 0000302210 Товариству збільшено суму грошового зобов'язання  з податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів на суму 2967,99 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції на суму 742,00 грн.  

Склад податкового правопорушення полягає за висновком податкового органу у порушені Товариством митного законодавства в частині застосування пільги із сплати ввізного мита, передбаченої умовами Міжнародної Угоди, що спричинило невірне визначення податкового зобов'язання підприємства, як суб'єкта податкової відповідальності (власника товару, що ввозиться на Україну) у розумінні Податкового кодексу України, при митному оформленні товару «круги шліфувальні» за митними деклараціями.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 03 січня 2014 року між Товариством та Товариством з обмеженою відповідальністю "Деловой центр "Абразивы" (Росія)  укладено договір поставки, додаткова угода до якого укладена 04 березня 2014 року, на виконання якого Товариству поставлений товар, що підтверджується митною декларацією від 24 січня 2014 року № 110030000/2014/000096, рахунком-фактурою № 20 від 17 січня 2014 року, сертифікатом походження товару СТ-1 RUUA 4115000051 № 2989655 від 20 січня 2014 року та авіаційною вантажною накладною (Air Waybill) № 235-1910 1423.

01 серпня 2012 року між Товариством та Товариством з обмеженою відповідальністю "Деловой центр "Абразивы" (Росія) укладено договір поставки та 27 грудня 2012 року укладена додаткова Угода № 1 до даного договору, на виконання якого поставлений товар, що підтверджується митною декларацією № 110030000/2013/000008 від 04 січня 2013 року, рахунком-фактурою № 1796 від 27 грудня 2012 року, сертифікатом походження товару СТ-1 RUUA 2115000307 № 2781766 від 27 грудня 2012 року та авіаційною вантажною накладною (Air Waybill) № 235-1858 9756.

Судами попередніх інстанцій встановлена наявність та належність всіх наданих позивачем оригіналів документів на момент митного оформлення товару та встановлений факт того, що при митному оформлені вказаного товару Товариство використало преференцію (пільгу) зі сплати ввізного мита як для товарів, що ввозяться згідно з міжурядовою угодою про вільну торгівлю.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що відповідно до авіаційних вантажних накладних вказаний товар під час доставки авіаційним транспортом з Росії до України переміщувався територією третьої країни - Республіки Туреччина, де відправник/експортер (вантажовідправник): Товариство з обмеженою відповідальністю "Деловой центр "Абразивы" (Росія), Одержувач вантажотримувач): Товариство з обмеженою відповідальністю "ATEM ПЛЮС" (Україна).

Оцінюючи спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції висновувався на застосуванні до спірних правовідносини, що виникли між сторонами у справі, норм пунктів 1 та 7 статті 36, статті 259, частини першої статті 256, статті 355 Митного кодексу України (далі по тексту - МК України) та положень Правил визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав, затверджених Рішенням Ради Глав Урядів Співдружності Незалежних Держав від 20 листопада 2009 року, ратифікованих Законом України від 06 липня 2011 року N 3592-VI (далі - Правила).

Порядок та умови застосування преференційного режиму в рамках міжнародних угод про вільну торгівлю визначено положеннями Правил визначення країни походження товарів, затверджених Угодою про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності незалежних Держав від 20 листопада 2009 року, за якими "Країною походження товарів" є країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній обробці/переробці.
Аналізуючи положення частини першої та третьої статті 43 Митного кодексу України та  пункти 6.1, 6.3 Правил, суд апеляційної інстанції зазначив, що для підтвердження країни походження товару в конкретній державі - учасниці Угоди для цілей надання режиму вільної торгівлі необхідним та достатнім є надання митним органам країни ввезення оригіналу сертифіката форми СТ-1 - сертифікат про походження товару  який видається органом (організацією), уповноваженим державою вивезення відповідно до її національного законодавства.

Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про доведення позивачем права на застосування пільги із сплати ввізного мита, відсутності підстав для його нарахування податковим органом та, як наслідок, відсутності підстав для донарахування податку на додану вартість на суму ввізного мита та застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Суд вважає, що транзитний спосіб доставки товару в межах укладеної Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Турецької Республіки про повітряне сполучення, не змінює країни походження товару та не впливає на спірні правовідносини, аналогічної позиції дотримується Міністерство доходів та зборів України від 28 квітня 2014 року № 843/7/99-99-24-02-08-17.

Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що авіаційна вантажна накладна (Air Waybill) - документ, що свідчить про укладення договору про повітряне перевезення товарів та,інших предметів, умови перевезення» а також прийняття товарів та інших предметів до перевезення та ні в якому разі не може бути доказом країни походження товару, що перевозиться.

Доводи про те, що оскільки товар перемістили через територію Туреччини, яка не є державою - учасницею Угоди, тому, на нього не поширювався режим вільної торгівлі, тому в такому випадку у позивача виник обов'язок сплатити умовно нараховане вивізне мито, є неприйнятними.

Суд визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а постанова суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року у справі №804/10884/14 залишити без змін.   

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           Р.Ф.Ханова 

Судді:                                                                                                     І.А.Гончарова

                                                                                                                          І.Я.Олендер