П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
23 серпня 2018 року
м. Київ                                                                      
 
Справа № 800/384/17 (П/9901/11/18)
Провадження № 11-316сап18
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Золотнікова О. С.,
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.
 
розглянула в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року (судді Шарапа В. М., Бевзенко В. М., Білоус О. В., Данилевич Н. А., Желтобрюх І. Л.) у справі № 800/384/17 (П/9901/11/18) за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) про визнання незаконним і скасування рішення, зобов'язання вчинити діїта
 
ВСТАНОВИЛА:
У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з адміністративним позовом до ВРП про визнання незаконним та скасування рішеннявідповідача від 15 серпня 2017 року 
№ 2433/0/15-17 «Про відмову у звільненні ОСОБА_3 з посади судді Дніпровського районного суду міста Херсона у відставку», зобов'язання ВРП вчинити дії щодо його звільнення у відставку.
На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_3 зазначив, що у зв'язку з ліквідацією Дніпровського районного суду міста Херсона він двічі, 14 березня та 05 квітня 2017 року, подавав до відповідача заяви про звільнення у відставку з посади судді на підставі підпункту 5 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, частини другої статті 112 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII). Оскаржуваним рішенням ВРП повторно відмовила позивачу у звільненні у відставку у зв'язку з відсутністю необхідного стажу роботи на посаді судді. На думку ОСОБА_3, у випадку ліквідації чи реорганізації суду суддю може бути звільнено у відставку незалежно від наявності у нього відповідного стажу роботи, передбаченого Законом № 1402-VIII. Позивач указав, що пунктом 37 висновку Європейської комісії «За демократію через право» (далі - Венеціанська комісія) від 26 жовтня 2015 року № 803/2015 CDL-AD (2015) 027 визначено, що в разі реорганізації окремих судів відповідні судді повинні мати можливість піти у відставку або подати свою кандидатуру на зайняття нової посади. Венеціанська комісія не зазначила, що для відставки судді повинні бути дотримані будь-які інші умови, окрім факту реорганізації суду. Вказані положення висновку Венеціанської комісії знайшли відображення у підпункті 5 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, що є нормою прямої дії. Проте при прийнятті оскаржуваного рішення ВРП, не взявши до уваги позицію Венеціанської комісії, вдалася до тлумачення вказаної норми Конституції України в частині права судді на відставку після ліквідації суду у взаємозв'язку з вимогами Закону № 1402-VIII про наявність для відставки необхідного суддівського стажу, що призвело до прийняття помилкового рішення. 
До набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII) та припинення діяльності Вищого адміністративного суду України розгляд адміністративного позову ОСОБА_3 цим судом не закінчено.
Відповідно до підпункту 5 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України та на підставі Закону № 2147-VIII справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, суддя якого ухвалою від 03 січня 2018 року прийняв цей позов до провадження.    
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішенням від 15 лютого 2018 року відмовив у задоволенні позову.
Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подав до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу, у якій просить скасувати це рішення й ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції помилково погодився з висновком ВРП про необхідність наявності не менш ніж двадцятирічного стажу роботи на посаді судді при вирішенні питання про відставку судді у випадку ліквідації суду, а також проігнорував позицію Венеціанської комісії, закріплену у пункті 37 висновку від 26 жовтня 2015 року № 803/2015 CDL-AD (2015) 027, внаслідок чого прийняв незаконне та необґрунтоване рішення, що підлягає скасуванню.
Представник ВРП у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти вимог скаржника й зазначив, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
У зв'язку з неприбуттям у судове засідання жодного з учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами на підставі пункту 2 частини першої статті 311 КАС України. При цьому ВеликаПалата Верховного Суду врахувала повторну неявку позивача в судове засідання суду апеляційної інстанції та ненадання ним до суду документів, що підтверджують поважність причин неявки в судове засідання 21 червня 2018 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, наведені в апеляційній скарзі доводита надані на противагу їм аргументи представника ВРП, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення цієї скарги.
Суд установив, що постановою Верховної Ради України від 22 травня 2008 року 
№ 298-VI ОСОБА_3 обраний на посаду судді Дніпровського районного суду міста Херсона безстроково.
Указом Президента України від 19 січня 2016 року № 15/2016 «Про ліквідацію та утворення місцевих загальних судів» ліквідовано, зокрема, Дніпровський районний суд міста Херсона та утворено Херсонський міський суд.
10 квітня 2017 року до ВРП надійшла заява ОСОБА_3 про звільнення його з посади судді Дніпровського районного суду міста Херсона у відставку на підставі підпункту 5 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, частини другої статті 112 Закону № 1402-VIII, Закону № 1798-VIII у зв'язку з ліквідацією Дніпровського районного суду міста Херсона.
Рішенням ВРП від 15 серпня 2017 року № 2433/0/15-17 ОСОБА_3 відмовлено у звільненні з посади судді Дніпровського районного суду міста Херсона у відставку у зв'язку з відсутністю необхідного стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку.
Станом на час прийняття оскаржуваного рішення ВРП стаж роботи позивача на посаді судді становив менше двадцяти років.
Установлені обставини справи не піддаються сумніву учасниками справи.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції керувався тим, що положення підпункту 5 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України щодо права судді подати заяву про відставку у випадках реорганізації чи ліквідації окремих судів, утворених до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII), підлягають застосуванню у взаємозв'язку з положеннями частини першої статті 116 Закону № 1402-VIII, якими визначено право судді на відставку за наявності стажу роботи на посаді судді не менше двадцяти років.
Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованим цей висновок суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
На підставі статті 1 Закону № 1798-VIII ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
Повноваження ВРП визначені статтею 3 Закону № 1798-VIII, зокрема, ВРП ухвалює рішення про звільнення судді з посади.
Підпунктом 5 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України (в редакції Закону № 1401-VIII, який набрав чинності 30 вересня 2016 року) встановлено, що у випадках реорганізації чи ліквідації окремих судів, утворених до набрання чинності Законом № 1401-VIII, судді таких судів мають право подати заяву про відставку або заяву про участь у конкурсі на іншу посаду судді в порядку, визначеному законом.
Відповідно до частини першої статті 116 Закону № 1402-VIII, чинного на час звернення позивача із заявою про звільнення з посади судді у відставку, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Аналогічні вимоги щодо наявності не менше двадцяти років стажу роботи на посаді судді для звільнення у відставку були передбачені й у частині першій статті 120 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», чинного на час ліквідації Дніпровського районного суду міста Херсона.
Таким чином, реалізація конституційного права судді на відставку нерозривно пов'язана з наявністю стажу роботи на посаді судді не менше двадцяти років, який був відсутній у позивача як на час звернення до ВРП із заявою про звільнення у відставку, так і на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення.
Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування оскаржуваного рішення ВРП за встановлених судом обставин не ґрунтуються на вимогах законодавства, що регулює питання звільнення судді у відставку.
Крім того, оскільки вимога про зобов'язання ВРП вчинити дії щодо звільнення позивача у відставку є похідною від основних вимог, то за відсутності підстав для задоволення основних вимог немає фактичних підстав і для задоволення похідної вимоги.
Отже, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права.
Наведені в апеляційній скарзі міркування й твердження позивача не спростовують правильності правових висновків оскаржуваного судового рішення.
При цьому у зв'язку з ліквідацією Дніпровського районного суду міста Херсона ОСОБА_3 як суддя цього суду за відсутності права звільнитися у відставку набув право подати заяву про участь у конкурсі на іншу посаду судді в порядку, визначеному законом, що повністю відповідає наведеним вище положенням підпункту 5 
пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України (в редакції Закону № 1401-VIII) та позиції Венеціанської комісії, закріпленій у пункті 37 висновку від 26 жовтня 2015 року № 803/2015 CDL-AD (2015) 027.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, ВеликаПалата Верховного Суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року - без змін.
Керуючись статтями 266, 308, 311, 315, 316, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду 
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
2. Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач   О. С. Золотніков
 
Судді:                                    Н. О. Антонюк   Н. П. Лященко
 
С. В. Бакуліна   О. Б. Прокопенко
 
В. В. Британчук Л. І. Рогач
 
Д. А. Гудима   І. В. Саприкіна
 
О. Р. Кібенко   О. С. Ткачук
 
В. С. Князєв   В. Ю. Уркевич
 
Л. М. Лобойко   О. Г. Яновська