Постанова
Іменем  України
 
31 жовтня 2018 року
м. Київ
 
справа № 487/112/14-ц
провадження № 61-362св17
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний Банк»,
відповідач - ОСОБА_1,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 05 липня 2017 року у складі судді Біцюк А. В. та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 21 листопада 2017 року у складі колегії суддів Кушнірової Т. Б., Базовкіної Т. М., Яворської Ж. М.,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2014 року публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») звернулось до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 жовтня 2014 року, посилаючись на те, що 23 січня 2017 року представнику банка стало відомо, що ОСОБА_1 всупереч положенням пункту 1.7.4. іпотечного договору без письмової згоди іпотекодержателя провів реконструкцію предмета іпотеки, в результаті чого площу житлового будинку, на який було звернуто стягнення рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 жовтня 2014 року, було збільшено з 122,6 кв. м. до 258,6 кв.м. Також відповідачем у супереч пункту 1. 7. 4 іпотечного договору без відома банка відчужено предмет іпотеки. На теперішній час власником житлового будинку, який перебуває під іпотекою є ОСОБА_2
Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 05 липня 2017 року заяву ПАТ «ПУМБ» про перегляд рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 жовтня 2014 року задоволено.
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 жовтня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно, що знаходиться в іпотеці.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю нововиявлених обставин та тим, що на момент винесення рішення - 23 жовтня 2014 року, фактично був відсутній об'єкт матеріального світу, на яке позивач просив звернути стягнення при зверненні до суду з позовом, а саме: предмет іпотечного договору житловий будинок за літ. «Г», камінь, загальна площа: 122,6 кв.м, житлова площа 95,2 кв.м, адреса місцезнаходження предмету іпотеки: АДРЕСА_1. Крім того, власником нерухомості є не відповідач ОСОБА_1, а інша особа, до якої позовні вимоги ПАТ «ПУМБ» не пред'являлись. Також позивачем не зазначено початкової ціни реалізації майна, яка є обов'язковим елементом рішення суду у разі задоволення позову.
Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 21 листопада 2017 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2017 року змінено.
Виключено з мотивувальної частини судового рішення як правову підставу відмову в позові висновок суду про відсутність об'єкта нерухомості, який був предметом іпотеки за договором іпотеки від 04 липня 2008 року, «як об'єкта матеріального світу», на який банк просив суд звернути стягнення.
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
Залишаючи без змін рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2017 року, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.
При цьому змінюючи мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що спірний житловий будинок створений з прив'язкою до вже існуючої заставленої нерухомості, з використанням його функціональних елементів зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами.
08 грудня 2017 року представником ПАТ «ПУМБ» - Шишлюк М. О. подано касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 05 липня 2017 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 21 листопада 2017 року та передати справу на новий розгляд до суд першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій і в повній мірі не з'ясували всі обставини справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.
Відзив на касаційну скаргу не подано.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
22 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій не відповідають.
Встановлено, що27 лютого 2017 року банк звернувся до суду з заявою про перегляд рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 жовтня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.
Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 05 липня 2017 року заяву Банку про перегляд у зв'язку з ново виявленими обставинами судового рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 жовтня 2014 року задоволено, скасовано рішення районного суду від 23 жовтня 2014 року та ухвалено нове рішення, яким в позові Банку відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що не має можливості звернути стягнення на будинок, оскільки це унеможливить виконання рішення суду. На час розгляду справи про звернення стягнення на іпотечне майно ОСОБА_1 не був його власником. Будинок фактично переобладнаний, що призвело до зміни складу предмета іпотеки, йому присвоєно нову адресу, тобто змінилася ідентифікуюча ознака будинку. Відомості щодо вказаного будинку у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні. 
Суд апеляційної інстанції змінюючи мотивувальну частину судового рішення, як правову підставу відмови в позові, виходив з того, що спірний житловий будинок створений з прив'язкою до вже існуючої заставленої нерухомості, з використанням його функціональних елементів зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами.
З такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони зроблені судами без належного з'ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів.
ПАТ «Перший український міжнародний банк» посилалось як на нововиявлену обставину для перегляду рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 жовтня 2014 року саме на те, що відповідачем ОСОБА_1 без письмової згоди Іпотекодержателя проведено реконструкцію предмета іпотеки та на теперішній час загальна площа житлового будинку становить 258,6 кв. м.,житлова площа - 225 кв. м. Крім того, стало відомо і підтверджується Витягом з Рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 545 від 25 травня 2012 року «Про зміну та надання адрес і внесення змін до рішення виконкому міської ради» житловому будинку по АДРЕСА_1 який належить гр. ОСОБА_1 надано нову адресу: АДРЕСА_2. Також відповідачем в порушення п.1.7.4. іпотечного договору без відома банка відчужено предмет іпотеки. На теперішній час власником житлового будинку,  за адресою: АДРЕСА_2, є ОСОБА_2. Підстава виникнення права власності на нерухоме майно - договір купівлі-продажу житлового будинку, серія та номер: №456, виданий 11 липня 2014 року, видавник: Карцева Н. О. приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу, НАА 551436-551437.  
Згідно зі статтею 361 ЦПК України 2004 року (аналогічні положення закріплено у статті 423 ЦПК України 2017 року) підставами перегляду рішення або ухвали суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
При цьому неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2   частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року (аналогічні положення закріплено у статті 423 ЦПК України), є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Судове рішення не може переглядатись у зв'язку з нововиявленими обставинами у разі якщо обставини, передбачені частиною другою статті 361 ЦПК України, відсутні, а є підстави для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку або Верховним Судом України, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 361 ЦПК України 2004 року, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.
При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 361 ЦПК України 2004 року підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 362, 364 ЦПК України 2004 року.
Задовольняючи заяву ПАТ Перший Український міжнародний банк» та скасовуючи рішення районного суду від 23 жовтня 2014 року, суди наведених вимог закону не врахували; приймаючи на підтвердження існування нововиявлених обставин, не врахували, що зазначені заявником обставини, у розумінні положень ЦПК України не є нововиявленими, а тому вплинути на висновки суду при постановленні рішення не могли.
Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судів за наслідками задоволення заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами постановлені з порушенням норм процесуального права й підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року).
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, а справу - передати до суду першої інстанції на новий розгляд.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» задовольнити.
Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 05 липня 2017 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 21 листопада 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані судові рішення втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                   М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                                                            Н. О. Антоненко
 
В. І. Журавель 
 
                                                                                                            В.І. Крат 
 
В. П. Курило