Постанова
Іменем України
 
15 серпня 2018 року 
м. Київ
 
справа № 234/2026/16-ц
провадження № 61-5474 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач | - | Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач | - | ОСОБА_6,
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Донецької області у складі суддів: Канурної О. Д., Краснощокової Н. С., Санікової О. С., від 10 листопада 2016 року.
 
Встановив:
 
У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості.
 
Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтувало тим, що між сторонами у справі 14 жовтня 2010 року було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 8 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту у строк, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов'язання виконав у повному обсязі, а відповідач свої зобов'язання не виконав, і станом на 30 листопада 2015 року має заборгованість у загальному розмірі 14 628 грн 14 коп., яку в добровільному порядку не погашено.
 
На підставі наведеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача на свою користь 14 628 грн 14 коп. заборгованості за кредитним договором від 14 жовтня 2010 року, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 6 003 грн 27 коп.; проценти за користування кредитом - 7 252 грн 10 коп.; заборгованість по пені та комісії - 200 грн; штраф (фіксована частина) - 500 грн; штраф (процентна складова) - 672 грн 77 коп. Також позивач просив суд стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1 378 грн.
 
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 08 червня 2016 року в позові відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наявна в матеріалах справи копія кредитного договору не відповідає вимогам статей 59, 64, 138 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) 2004 року, а інших доказів на підтвердження наявності між сторонами зобов'язальних правовідносин відповідачем не надано. Тому суд вважав за необхідне відмовити в позові через недоведеність його підстав і вимог.
 
Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 10 листопада 2016 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 08 червня 2016 року скасовано і ухвалено у справі нове рішення суду про часткове задоволення вимог позову. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 6 003 грн 27 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 7 252 грн 10 коп.; заборгованість по комісії в розмірі 200 грн, а всього 13 455 грн 37 коп., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 662 грн 30 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про недоведеність позову, оскільки не врахував того, що матеріали справи містять докази на підтвердження часткового виконання відповідачем кредитних зобов'язань перед позивачем, того, що підстави позову про укладення між сторонами кредитного договору і неналежне виконання позичальником своїх боргових зобов'язань не спростовані належним чином. 
 
Апеляційний суд визнав позовні вимоги доведеними і обґрунтованими в частині стягнення боргу за кредитом, процентів і комісії. Водночас суд апеляційної інстанції визнав безпідставними вимоги позивача про стягнення нарахованих штрафів у розмірі 500 грн - (фіксована частина) та 672 грн 77 коп. (процентна складова) з посиланням на те, що банкам та іншим фінансовим установам, а також кредиторам заборонено нараховувати і стягувати пеню та/або штрафи у період проведення антитерористичної операції з громадян України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, і це правило розповсюджується на правовідносини між сторонами у справі.
Питання щодо розподілу апеляційним судом судових витрат у справі є похідним від наведених вище правових висновків апеляційного суду щодо часткової обґрунтованості і доведеності підстав та вимог позову.
 
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6, крім іншого, просить скасувати рішення Апеляційного суду Донецької області від 10 листопада 2016 року і залишити в силі рішення Краматорського міського суду Донецької області від 08 червня 2016 року.
 
Касаційна скарга ОСОБА_6 обґрунтована тим, що апеляційний суд дійшов помилкових висновків про наявність між сторонами зобов'язальних правовідносин, оскільки ОСОБА_6 відповідного кредитного договору не підписував та боргу за ним не сплачував і матеріали справи не містять належних доказів на спростування цих тверджень відповідача. 
Оскільки кредитний договір між сторонами не укладено у письмовій формі, то такий договір не створює для його сторін жодних правових наслідків. Також ОСОБА_6 вказує, що позов ґрунтується на припущеннях і ці обставини не враховані апеляційним судом при розгляді справи.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року крім іншого відкрито касаційне провадження у справі, надано сторонам строк для подання заперечень на касаційну скаргу, відстрочено ОСОБА_6 сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.
 
Правом на подання відзиву (заперечення) на касаційну скаргу сторони не скористалися.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
02 лютого 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2018 року справу призначено до судового розгляду колегєю у складі п'яти суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.
 
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
 
У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
 
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
 
Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається поверненою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
 
За змістом частини другої статті 1050 ЦК України у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
 
Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. 
 
У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
 
Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Положеннями частини п'ятої статті 12 ЦПК України на суд також покладені певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.
 
Аналогічні правові принципи були закріплені і у ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій.
 
Встановивши, що відповідно до укладеного у формі «Заяви позичальника», «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування кредитною карткою» та «Тарифів Банку» кредитного договору від 14 жовтня 2010 року ОСОБА_6 отримав у позивача кредит у розмірі 8 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а також що ОСОБА_6 не виконував належним чином зобов'язань з погашення кредиту і має заборгованість станом на 30 листопада 2015 року в розмірі 14 628 грн 14 коп., апеляційний суд з дотриманням статті 303 ЦПК України 2004 року належним чином встановив усі необхідні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, забезпечив повний та всебічний її розгляд, надав належну оцінку поданим сторонами доказам і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову за виключенням вимог позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій за договором кредиту.
 
Колегія суддів вважає, що апеляційний суд, встановивши наявність між сторонами кредитних правовідносин і неналежність виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором кредиту, дійшов правильних по суті, законних і обґрунтованих висновків про часткове задоволення позовних вимог.
 
Доводи касаційної скарги ставлять під сумнів встановлені апеляційним судом обставини справи на підставі зібраних у справі доказів, однак за правилами статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та надавати оцінку доказам, а тому підстав для задоволення вимог касаційної скарги немає.
 
За таких обставин суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а оспорюване судове рішення апеляційного суду без змін, як це передбачено статтею 410 ЦПК України.
 
З урахуванням того, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду без змін, у суду касаційної інстанції немає підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419, 436, підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, 
 
Постановив:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Донецької області від 10 листопада 2016 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                       В. С. Висоцька 

                                                                                                                      А.О. Лесько 

                                                                                                                      С.Ю. Мартєв

                                                                                                                      В.В. Пророк

                                                                                                                      І.М. Фаловська