ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/6358/17 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Катеринчук Л.Й. - головуючий, Пєсков В.Г., Погребняк В.Я.

учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Вікстар"
відповідач - Київський національний університет імені Тараса Шевченка 

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Вікстар"
на постанову Київського апеляційного господарського суду 
від 28.11.2017
у складі колегії суддів: Іоннікова І.А (головуючий), Тищенко О.В., Тарасенко К.В. 
та на рішення Господарського суду міста Києва
від 26.09.2017
у складі  судді Ярмак О.М.
у справі № 910/6358/17
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Вікстар"
до Київського національного університету імені Тараса Шевченка
про стягнення 84 025, 24 грн.

ПРОЦЕДУРА КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ
1. Ухвалою Верховного Суду від 15.01.2018 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Вікстар" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 у справі №910/6358/17 повернено скаржнику без розгляду разом з доданими до неї матеріалами на підставі підпункту 17.5 пункту 17 частини 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ, роз'яснено скаржнику про його право звернутися з касаційною скаргою через Київський апеляційний господарський суд.
2. 27.03.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Вікстар" повторно звернулось безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою №4 від 26.03.2018 на постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 у справі №910/6358/17 в порядку статей 286, 287, 289 ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження.
3. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/6358/17 було визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2018.
4. Ухвалою від 18.04.2018 Верховний Суд поновив Товариству з обмеженою відповідальністю "Фірма "Вікстар" строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 у справі №910/6358/17, ухвалив відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Вікстар" та ухвалив здійснити перегляд постанови Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 у справі №910/6358/17 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
5. Київський національний університет імені Тараса Шевченка в особі представника Кузіна Л.В. подав відзив на касаційну скаргу ТОВ "Фірма"Вікстар".
6. На розгляд касаційного суду винесено проблему застосування положень статті 193 ГК України, статей 509, 525, 526, 549, 610, 611, 625, 901, 903 ЦК України.
ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Короткий зміст позовних вимог 
7. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Вікстар" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Київського національного університету імені Тараса Шевченка про стягнення 84 025, 24 грн., а саме: 68 114, 06 грн. основного боргу, 13 418, 47 грн. пені, 981, 14 грн. штрафу, 1 511, 57 грн. 3% річних за невиконання своїх зобов'язань за договором №49/ПР059/21 від 03.02.2015.
7.1. В обґрунтування позовних вимог ТОВ "Фірма "Вікстар" посилається на те, що на виконання умов договору позивачем надано відповідачу послуги за договором в повному обсязі та у визначені строки, передано проектно-кошторисну документацію, акти здачі-приймання проектно-кошторисної документації, проте відповідач вказані акти не підписав та не повернув, вмотивованої відмови від підписання не висловив, здійснивши часткову оплату за виконані роботи на суму 30000 грн., що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Короткий зміст рішення першої інстанції
8. Рішенням від 26.09.2017 Господарський суд міста Києва у задоволенні позовних вимог відмовив.
8.1. Суд першої інстанції встановив таке:
- 03.02.2015 між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) був укладений договір № 49/Пр059/21, за умовами якого виконавець зобов'язався у 2015 році надати замовникові послуги в галузі архітектури в частині коригування розробленої проектно-кошторисної документації "Капітальний ремонт аудиторії №01 в корпусі факультету кібернетики Київського національного університету імені Тараса Шевченка за адресою: пр. Глушкова, 4-д в м. Києві", а замовник - прийняти і оплатити їх. Сторони у пп.1.3-1.4 договору визначили, що Технічні та інші вимоги до проектно-кошторисної документації, що є предметом Договору викладені в завданні на проектування та Технічному завданні Замовника (Додаток №1). Зміст і терміни виконання основних етапів роботи визначаються Календарним планом надання послуг, що становить невід'ємну частину даного Договору. (Додаток №2);
- згідно з пунктом 5.1 договору, термін виконання послуг становить 70 календарних днів з дати підписання договору;
- відповідно до пункту 5.5, по завершенні робіт виконавець надає замовнику акт здачі-приймання проектно-кошторисної документації з додатком до нього у кількості 4 примірників та примірник на електронному носії;
- за умовами пунктів 7.2-7.3 договору, у разі невиконання або несвоєчасного виконання при наданні послуг винна сторона сплачує штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) у розмірі 0,1% від суми невиконаних робіт за кожен день затримки. За односторонню необґрунтовану відмову від виконання своїх обов'язків винна сторона сплачує штраф у розмірі 1% від вартості договору;
- відповідач заперечуючи проти позову, у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях по справі зазначив, що за умовами пункту 5.1 договору кінцевим строком виконання робіт є 13.04.2015, роботи за етапами №1 та №2 були виконані позивачем із запізненням, Акт здачі-приймання № 1 підписано 02.06.2015. Пояснює, що в подальшому замовник неодноразово звертався до виконавця листами з вимогами повідомити про результати проведення комплексної державної експертизи, а в грудні 2015 року отримав лист від ДП "Укрдержбудекспертиза" №1815 в якому йшлось про недоліки виконання, які позивачем так і не були виправлені. Відповідач вважає, що договірні відносини припинились 31.12.2015, у визначені строки позивачем обумовлені договором роботи виконані не були, позитивного висновку комплексної державної експертизи замовник не отримав. У зв'язку з чим вказує на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог.
8.2. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:
- згідно умов договору позивач повинен був виконати роботи, по 1-му етапу - до 04.03.2015, по 2-му етапу - до 03.04.2015, по 3-му етапу - до 13.04.2015;
- позивач виконав перший та другий етапи робіт по договору, про що сторони 03.06.2015 підписали акт здачі-приймання науково-технічної продукції за договором №49/пр059/21 від 03.02.2015 на суму 30 000 грн. Роботи по 1-му та 2-му етапу були оплачені замовником, що сторонами визнається;
- доказів належного та своєчасного виконання позивачем обумовлених договором робіт по третьому етапу, передачі результатів виконаних робіт, акта здачі-приймання проектно-кошторисної документації з додатком до нього у кількості 4 примірників та примірника на електронному носії, як передбачено умовами пункту 5.5 договору, що було б підставою для їх оплати, суду не надано;
- надані позивачем в якості доказів виконання робіт по договору листування сторін, листування з ДП "Укрдержекспертиза" свідчить про намагання виконавця отримати результати державної експертизи, проте не є доказами належного виконання робіт та передачі їх результатів відповідачу. Зі змісту листа ДП "Укрдержекспертиза" №1815 від 09.12.2015 (адресованому Київському національному університету імені Тараса Шевченка) вбачається, що 31.08.2015 представником ТОВ "Фірма "Вікстар" отримано експертний висновок №00-0470-15/ЦБ від 26.08.2015 щодо виявлення помилок та необхідності доопрацювання проектної документації у строк до 30.09.2015. Доказів виправлення відповідних недоліків та передачі відповідачу позитивного висновку комплексної державної експертизи на розроблену за цим договором проектно-кошторисну документацію, у визначений строк, суду не надано;
- докази продовження сторонами строку виконання робіт, пролонгування дії договору шляхом підписання відповідної додаткової угоди, суду не надано;
- посилання позивача на факт надання послуг по договору в узгоджений термін, з переданням оформленої в установленому порядку документації супровідними листами та прийняття відповідачем проектно-кошторисної документації за накладною №4 від 15.04.2015 по 3-му етапу, а також накладних про передачу проміжної технічної документації не є доказами виконання робіт по договору в повному обсязі та належним чином у визначені строки;
- інші твердження позивача також не приймаються судом до уваги, оскільки не доведені належними та допустимими засобами доказування в розумінні статті 33 ГПК України.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
9. Постановою від 28.11.2017 Київський апеляційний господарський суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Вікстар" залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 у справі №910/6358/17 - без змін.
9.1. Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що: 
- суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що в даному випадку позивач мав надати докази належного виконання робіт за договором на суму 68 114, 06 грн., їх передачу замовнику у визначені строки, та дотримання відповідачем строків виконання своїх зобов'язань за договором. Однак, доказів на підтвердження належного виконання позивачем робіт за договором суду не надано;
- матеріалами справи підтверджується, що позивач виконав перший та другий етапи робіт за договором, про що сторони 03.06.2015 підписали акт здачі-приймання науково-технічної продукції згідно з договором №49/пр059/21 від 03.02.2015 на суму 30 000 грн. Роботи по 1-му та 2-му етапу були оплачені замовником, що сторони не заперечують та підтверджується наданою в засіданні апеляційної інстанції представником позивача копією платіжного доручення №7276 від 02.06.2015 (розрахункову операцію проведено банком 04.06.2015);
- доказів на підтвердження належного та своєчасного виконання позивачем обумовлених договором робіт по третьому етапу, передачі результатів виконаних робіт, акта здачі-приймання проектно-кошторисної документації з додатком до нього у кількості 4 примірників та примірника на електронному носії, як передбачено умовами пункту 5.5 договору, суду не надано;
- доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, щодо належного виконання позивачем умов договору - надання відповідачу послуг в повному обсязі, що підтверджується передачею замовнику проектної документації за актами здачі-приймання проектно-кошторисної документації, накладною №4 від 15.04.2015 по 3-му етапу, а також накладними про передачу проміжної технічної документації, суд оцінив критично, оскільки позивачем не виконано зобов'язання щодо отримання позитивного висновку комплексної державної експертизи на розроблену за цим договором проектно-кошторисну документацію, що свідчило б про повне виконання умов договору та відповідно надання послуг у повному обсязі;
- зі змісту листа ДП "Укрдержекспертиза" №1815 від 09.12.2015 (адресованому Київському національному університету імені Тараса Шевченка) вбачається, що 31.08.2015 представником ТОВ "Фірма "Вікстар" отримано експертний висновок №00-0470-15/ЦБ від 26.08.2015 щодо виявлення помилок та необхідності доопрацювання проектної документації у строк до 30.09.2015. Доказів на підтвердження виправлення відповідних недоліків та передачу відповідачу позитивного висновку комплексної державної експертизи на розроблену за цим договором проектно-кошторисну документацію, як це передбачено умовами договору, в тому числі у визначений строк, суду не надано;
- надані позивачем в якості доказів виконання робіт за договором листування сторін, листування з ДП "Укрдержекспертиза" свідчить про намагання виконавця отримати результати державної експертизи, проте не є доказами належного виконання робіт та передачу їх результатів відповідачу, що було б підставою для їх оплати;
- твердження позивача про ухилення відповідача від сприяння виконавцю в підписанні документів, які мали важливе значення для отримання виконавцем позитивного висновку експертизи (усунення зауважень, викладених у експертному висновку №00-0470-15/ЦБ від 26.08.2015, які стосувались узгодження ціни на матеріали та обладнання об'єкту) спростовуються матеріалами справи, а саме: листами відповідача до позивача (№057/26-104 від 08.07.2015, №057/23-141 від 07.08.2015, б/н від 17.08.15, №168 від 22.09.2015, №23 від 06.11.2015), в яких університет просив надати інформацію про стан проведення експертизи та в подальшому наголошував на необхідності термінового виправлення позивачем зауважень щодо експертизи, листами відповідача до експертної установи (№23 від 06.11.2015, №26 від 08.12.2015) з проханням надати інформацію щодо стану проведення експертизи;
- доводи скаржника, викладені в апеляційні скарзі про те, що відповідач відмовився від подальшого проведення експертизи, надіславши до експертної установи лист №26 від 08.12.2015 є помилковими, оскільки зі змісту цього листа вбачається, що університет звертався до експертної установи з проханням надати відповідь щодо підстав продовження строків проведення експертизи, зазначав про тривале проведення експертизи, посилаючись при цьому на постанову Кабінету Міністрів України №560 від 11.05.2011, яка регламентує терміни проведення експертизи;
- вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 13 418, 47 грн. пені, 981 ,14 грн. штрафу, 1 511, 57 грн. 3% річних за невиконання зобов'язань за договором №49/ПР059/21 від 03.02.2015 не підлягають задоволенню, оскільки судом не встановлено факту невиконання або неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором.
УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ В КАСАЦІЙНОМУ СУДІ
Доводи скаржника (позивач у справі)
10. Скаржник доводив, що судами першої та апеляційної інстанцій були порушені стаття 193 ГК України, статті 509, 525, 526, 549, 610, 611, 625, 901, 903 ЦК України. При цьому, скаржник зазначив, що суди невірно встановили, що позивачем не надано доказів належного та своєчасного виконання позивачем обумовлених договором робіт по третьому етапу, передбаченому договором. Крім того, скаржник зазначив, що суди невірно дослідили докази щодо підстав неотримання позитивного висновку комплексної державної експертизи на розроблену за договором проектно-кошторисну документацію. 
Доводи інших учасників справи
11. У відзиві на касаційну скаргу відповідача зазначено, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки, зазначені в ній мотиви та підстави щодо скасування рішення першої та апеляційної інстанцій є необґрунтованими. Відповідач зазначав, що доводи позивача про відсутність зауважень до проектно-кошторисної документації, згідно поданої позивачем касаційної скарги, є намаганням ввести суд в оману; що позивач спотворив факти в даній справі щодо направленого листа №26 від 08.12.2015 в адресу ДП "Укрдержбудекспертиза", оскільки, даним листом університет не відмовився від проведення експертизи, а просив надати обґрунтовані пояснення, на якій підставі експертиза проектно-кошторисної документації триває 182 дні.
НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ 
12. Господарський кодекс України
Частина 1 статті 193 - суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частина 2 статті 193 - кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Частина 3 статті 193 - застосування господарських санкцій до суб'єкта, який порушив зобов'язання, не звільняє цього суб'єкта від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов'язання.
Частина 4 статті 193 - управнена сторона має право не приймати виконання зобов'язання частинами, якщо інше не передбачено законом, іншими нормативно-правовими актами або договором, або не випливає із змісту зобов'язання.
13. Цивільний кодекс України 
Частина 1 статті 509 - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Частина 1 статті 525 - одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частина 1 статті 526 - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частина 2 статті 526 - виконання зобов'язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов'язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов'язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Частина 1 статті 549 - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Частина 2 статті 549 - штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.
стаття 610 - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Частина 1 статті 611 - у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:
1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;
2) зміна умов зобов'язання;
3) сплата неустойки;
4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Частина 2 статті 611 - у разі порушення боржником негативного зобов'язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов'язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов'язання. Така вимога може бути пред'явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов'язання.
Частина 1 статті 625 - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Частина 2 статті 625 - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частина 1 статті 901 - за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Частина 1 статті 903 - якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Частина 2 статті 903 - у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.
14. Господарський процесуальний кодекс (в редакції, чинній до 15.12.2017)
Частина 1 статті 33 - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Частина 1 статті 34 - господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.
Частина 2 статті 34 - обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
15. З огляду на компетенцію касаційного суду відповідно до статті 300 ГПК України в редакції з 15.12.2017, Суд вважає прийнятною касаційну скаргу щодо доводів скаржника про застосування судами норм матеріального права - статті 193 ГК України, статей 509, 525, 526, 549, 610, 611, 625, 901, 903 ЦК України.
А.2. Щодо застосування норм матеріального та процесуального права 
16. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В частині 1 статті 901 ЦК України зазначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 03.02.2015 між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено договір №49/Пр059/21, за умовами якого виконавець зобов'язався у 2015 році надати замовникові послуги в галузі архітектури в частині коригування розробленої проектно-кошторисної документації "Капітальний ремонт аудиторії №01 в корпусі факультету кібернетики Київського національного університету імені Тараса Шевченка". При цьому, сторони погодили (пункт 5.1. договору), що термін виконання послуг становить 70 календарних днів з дати підписання договору.
17. Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. 
При цьому, судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач виконав перший та другий етапи робіт за договором, про що сторони 03.06.2015 підписали акт здачі-приймання науково-технічної продукції згідно з договором №49/пр059/21 від 03.02.2015 на суму 30 000 грн. Вказані роботи по 1-му та 2-му етапу були оплачені замовником, що сторони не заперечують та підтверджується наданою в судовому засіданні апеляційної інстанції представником позивача копією платіжного доручення №7276 від 02.06.2015 (розрахункову операцію проведено банком 04.06.2015). 
18. Виходячи з положень частини 1 статті 33 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частинами 1, 2 статті 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, доказів на підтвердження належного та своєчасного виконання позивачем обумовлених договором робіт по третьому етапу, передачі результатів виконаних робіт, акта здачі-приймання проектно-кошторисної документації з додатком до нього у кількості 4 примірників та примірник на електронному носії, як передбачено умовами п.5.5 договору, та що б було підставою для їх оплати, суду не надано. 
Крім того, Верховний Суд зазначає про обмеження законодавцем його повноважень на предмет оцінки доказів та виходить з відповідної оцінки, яка була надана доказам у справі судами першої та апеляційної інстанцій про те, що надані позивачем в якості доказів виконання робіт по договору листування сторін, листування з ДП "Укрдержекспертиза" свідчать про намагання виконавця отримати результати державної експертизи, проте не є доказами належного виконання робіт та передачу їх результатів відповідачу, що було б підставою для їх оплати. При цьому, зі змісту листа ДП "Укрдержекспертиза" №1815 від 09.12.2015 вбачається, що 31.08.2015 представником ТОВ "Фірма "Вікстар" отримано експертний висновок №00-0470-15/ЦБ від 26.08.2015 щодо виявлення помилок та необхідності доопрацювання проектної документації у строк до 30.09.2015. Однак, доказів виправлення відповідних недоліків та передачу відповідачу позитивного висновку комплексної державної експертизи на розроблену за цим договором проектно-кошторисну документацію, як це передбачено умовами договору у визначений договором строк, суду не надано.
Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про неналежне виконання позивачем прийнятих на себе зобов'язань за договором та відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про оплату фактично не наданих послуг по третьому етапу робіт.
19. В рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007, аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов'язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін. Аналізуючи мотивацію постановлених судами рішень крізь призму статті 6 Конвенції та зазначеної практики ЄСПЛ, Суд зазначає про належне виконання покладеного на суд обов'язку щодо мотивації прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій рішень, оскільки обґрунтування щодо відхилення доводів скаржника ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права та демонструє справедливий та однаковий підхід до заслуховування доводів сторін у даній справі.
20. Суд, керуючись Рішенням ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", аналізуючи повноту дослідження судами обставин при розгляді даної справи зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов'язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі). Суди зобов'язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Аналізуючи через призму зазначених висновків ЄСПЛ повноту дослідження судами обставин даної справи та обґрунтування судових рішень, Суд погоджується з виконанням судів першої та апеляційної інстанцій обов'язку щодо обґрунтування своїх висновків та не вбачає порушення норм матеріального та процесуального права, які могли б потягнути наслідки скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду.
А.3. Мотиви прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги 
21. Доводи скаржника, зазначені в пункті 10 мотивувальної частини даної постанови, Суд вважає необґрунтованими, та такими що спростовуються висновками пунктів 16-20 мотивувальної частини постанови та спрямовані на переоцінку доказів касаційним судом, що виходить за межі його повноважень.
Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
22. З огляду на зазначене та відсутність порушень норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішень судами попередніх інстанцій, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги позивача та залишення без змін постанови апеляційного суду та рішення суду першої інстанції . 
В. Судові витрати 
23. У зв'язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги позивача, відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання і розгляд залишаються за скаржником.
На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 301, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Вікстар" залишити без задоволення.
2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 у справі №910/6358/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     Л.Й. Катеринчук
Судді                                                                                                  В.Г. Пєсков
                                                                                                           В.Я. Погребняк