Постанова
Іменем України
19 вересня  2018 року
м. Київ
справа №752/8494/17
провадження №61-34813св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:
головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),
суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач  - ОСОБА_1,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал»,
представник відповідача - Глухов ОлександрВолодимирович,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва 
від 16 березня 2018 року у складі судді Борисової О. В.,
 
                                                                  ВСТАНОВИВ:       
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» про стягнення коштів.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09 листопада 
2017 року у складі судді Колдіної О. О. в задоволенні позову відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що апеляційна скарга подана 
ОСОБА_1 з пропуском строку на апеляційне оскарження, а у встановлений  судом строк, останнім не наведено поважних підстав для поновлення пропущеного ним строку апеляційного оскарження.
У касаційній скарзі, поданій у квітні 2018 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
Доводи касаційної скарги зводяться до того, що апеляційний суд не розглянув додане до апеляційної скарги клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили. 
Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.
З матеріалів справи слідує, що 09 листопада 2017 року Голосіївський районний суд м. Києва ухвалив рішення, яким відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову до товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» про стягнення коштів.
22 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції.
За положеннями частини першої статті 294 ЦПК України в редакції, яка діяла на момент ухвалення рішення місцевим судом, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
За змістом частин  третьої та четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які  вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Звертаючись 22 січня 2018 року з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 надіслав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що копію оскаржуваного рішення місцевого суду 
від 09 листопада 2017 року він отримав лише 13 січня 2018 року, а відтак, він має право на його поновлення.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 лютого 2018 року наведену ОСОБА_1 підставу пропуску строку на апеляційне оскарження визнано неповажною, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, з наданням строку для усунення вказаного недоліку протягом тридцяти днів з дня отримання ухвали.
19 лютого 2018 року ОСОБА_1 отримав копію ухвали суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху.
Мотивуючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, суд указав, що заявником вимоги, встановлені ухвалою апеляційного суду 
м. Києва від 09 лютого 2018 року не виконані, зокрема не зазначено інші поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року та докази про це.
Згідно із частиною першою статті 218 ЦПК України в редакції, яка діяла на момент ухвалення рішення місцевим судом,  рішення суду або його вступна та резолютивна частини проголошуються негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Головуючий роз'яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження. У разі проголошення тільки вступної та резолютивної частин судового рішення суд повідомляє, коли особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з повним рішенням суду.
Відповідно до статті 222 ЦПК України в редакції, яка діяла на момент ухвалення рішення місцевим судом, копії повного рішення суду видаються особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення. У разі проголошення тільки вступної та резолютивної частин судового рішення, особам, які брали участь у справі і були присутні у судовому засіданні, негайно після його проголошення видаються копії судового рішення з викладом вступної та резолютивної частин.
Вступну та резолютивну частину ухвали апеляційного суду проголошено та вручено представнику позивача 09 листопада 2017 року. Строк на касаційне оскарження рішення апеляційного суду закінчився 20 листопада 2017 року (19 листопада 2017 року - неділя). Повний текст оскаржуваного рішення місцевого суду позивач ОСОБА_1 отримав лише 13 січня 2018 року (а. с. 67), що значно звузило, передбачений статтею 294 ЦПК України десятиденний строк на складання та подання ним апеляційної скарги.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав 22 січня 2018 року, тобто в межах десяти днів з моменту отримання копії оскаржуваного ним рішення.
Оскільки вступна та резолютивна частини рішення не містять мотивів та висновків, з чого виходив суд при ухваленні судового рішення, то сторона позбавлена можливості наведення відповідних у апеляційній скарзі мотивів про те, в чому полягає незаконність або  необґрунтованість судового рішення, неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи або неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо.
Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.
Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України у редакції Кодексу на час постановлення оскаржуваної ухвали, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду. 
Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. 
Суд апеляційної наведене не врахував, залишив поза увагою той факт, що в разі недотримання строків апеляційного оскарження було зумовлене діями (бездіяльністю) суду першої інстанції, зокрема повний текст судового рішення особі надіслано із значним запізненням, що значно звужує, передбачений процесуальним законом строк на складання та подання касаційної скарги, що призвело до обмеження реалізації права заявника на апеляційне оскарження судового рішення та позбавляє доступу до суду.
За викладених обставин оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції не може вважатись законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню, а справа передачі до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду (частина шоста статті 411 ЦПК України).
Керуючись статтями 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2018 року скасувати.
Справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                         В. С. Висоцька

Судді                                                                                                     А. О. Лесько

                                                                                                        В. В.Пророк

         В. М. Сімоненко

                                                                                                                І. М. Фаловська