ПОСТАНОВА
Іменем України

23 жовтня 2018 року 
Київ
справа №806/774/16
адміністративне провадження №К/9901/12130/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого Гриціва М.І., 
суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., –
за участю секретаря судового засідання – Журіної О.О.,
представника відповідача – Дорожинської А.Д., –
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу Міністерства оборони України (далі – Міністерство) на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року (суддя Нагірняк М.Ф.) та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року (судді Майор  Г.І., Котік  Т.С., Жизнєвська  А.В.) у справі № 806/774/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства, третя особа – ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,  –
встановив:
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними дії Міністерства щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням 2-ї групи інвалідності, внаслідок захворювання, що мали місце в період проходження військової служби, викладену в протоколі засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, від 25 березня 2016 року, та зобов`язати виплатити таку допомогу із врахування виплаченої раніше суми одноразової грошової допомоги як інваліду 3-ї групи. 
Згідно з заявою про уточнення позовної вимоги позивач просив зобов`язати Міністерство розглянути питання щодо призначення та виплати як інваліду 2-ї групи з 12  лютого 2016 року внаслідок захворювань, пов`язаних з проходженням військової служби відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25  грудня 2013 року № 975 (далі – Порядок № 975) та статей 16– 16^3 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011-XII) у розмірі з кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, з урахуванням виплаченої раніше суми одноразової грошової допомоги.
Житомирський окружний адміністративний суд постановою від 19 липня 2016  року позов задовольнив: визнав протиправною та скасував відмову Міністерства у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності, викладену в протоколі засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, від 25 березня 2016 року.
Зобов`язав Міністерство нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як інваліду 2 групи внаслідок захворювань, пов`язаних з проходженням військової служби з урахуванням виплаченої раніше суми одноразової грошової допомоги як інваліду 3 групи відповідно до Порядку № 975.
Житомирський апеляційний адміністративний суд постановою від 8 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції змінив в частині, виклавши абзац другий резолютивної частини постанови у такій редакції: «Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи внаслідок захворювань, пов`язаних з проходженням військової служби з урахуванням виплаченої раніше суми одноразової грошової допомоги як інваліду 3 групи відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою КМ України від 25.12.2013 року №  975». В іншій частині залишив без змін.
Апеляційний суд, проаналізувавши положення Закону № 2011-XII та Порядку № 975, дійшов висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, саме з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.
Цей суд зазначив, що у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.
На спростування твердження відповідача про те, що встановлення позивачу під час повторного огляду вищої групи інвалідності в термін, що перевищує два роки з моменту первинного огляду, виключає право на отримання позивачем грошової допомоги як інваліду другої групи апеляційний суд указав, що відповідно до норм чинного законодавства право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі в результаті встановлення вищої групи інвалідності протягом двох років після первинного встановлення інвалідності законодавцем віднесена виключно до окремих категорій таких осіб, а саме для «військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів».
Суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції в частині зобов`язання Міністерства нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як інваліду 2 групи з огляду на те, що суд не вправі приймати рішення про виплату такої допомоги, оскільки це буде втручанням в дискреційні повноваження відповідача.
Міністерство не погодилося із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій і звернулося із касаційною скаргою про їх скасування та ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні позову.
Указує на те, що днем встановлення інвалідності у розумінні підпункту 4 частини другої статті 4 Закону № 2011-XII та пункту 3 Порядку № 975 вважається дата проходження громадянином первинного огляду МСЕК. Дата підвищення групи інвалідності не може вважатися днем встановлення інвалідності. Зазначає, що на час первинного встановлення позивачеві інвалідності (09 серпня 2013 року) діяв Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008  року № 499 (далі – Порядок № 499), проте суд зобов`язав Міністерство розглянути питання щодо призначення та виплати позивачеві одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 975.
Крім того, відповідно до частини четвертої статті 16^3 Закону № 2011-XII, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У цій справі суди попередніх інстанцій встановили, що перший заступник Міністра оборони України наказом від 21 червня 2013 року №  100 звільнив підполковника ОСОБА_1 , заступника начальника центру з матеріально-технічного забезпечення Навчального центру радіоелектронної розвідки та радіоелектронної боротьби Збройних Сил України, з військової служби у запас за пунктом «б» частини шостої статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року №  2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон №  2232-XII) та згідно з наказом начальника Житомирського військового інституту ім. С.П.  Корольова Національного авіаційного університету від 05 липня 2013 року №  127 з 09 серпня 2013 року виключений зі списків особового складу Навчального центру.
19 серпня 2013 року Житомирська обласна медико-соціальна експертна комісія № 2 встановила позивачу 3 групу інвалідності з 09 серпня 2013 року, яка настала внаслідок захворювань, пов`язаних з проходженням військової служби.
Позивач, як особа з інвалідністю 3 групи отримав одноразову грошову допомогу відповідно до Порядку № 499 у сумі 20 місячних грошових забезпечень.
22 січня 2016 року Житомирська обласна медико-соціальна експертна комісія №  2 встановила позивачу 2 групу інвалідності з 12 лютого 2016 року, яка настала внаслідок захворювань, пов`язаних з проходженням військової служби.
23 лютого 2016 року ОСОБА_1 подав заяву до Міністерства, Житомирського обласного військового комісаріату про виплату одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи внаслідок захворювань, пов`язаних з проходженням військової служби відповідно до Порядку № 975.
Однак комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, рішенням від 25 березня 2016 року відмовила позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що зміна групи інвалідності відбулася у понад дворічний термін з часу її первинного встановлення.
Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Верховний Суд переглянув судові рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги, з`ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, та правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про таке.
Статтею 41 Закону № 2232-XII (в редакції, чинній на час звернення позивача за отриманням одноразової грошової допомоги – лютий 2016 року) встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ (в редакції, чинній на час звернення позивача за отриманням одноразової грошової допомоги – лютий 2016 року) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ, затверджено Порядок № 975.
При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що «особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:
допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);
допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги».
Відповідно до пункту 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста – дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності – дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, а саме Закон № 2011-ХІІ в редакції Закону України від 3  листопада 2006 року № 328 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб», яка діяла з 1 січня 2007  року до 1 січня 2014 року, та Порядок № 499.
Такого висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постанові від 26 червня 2018 року (справа № 750/5074/17), ухваленій Судовою палатою для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду.
Пунктом 2 Порядку № 499 встановлено, що у разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. 
Разом з тим слід зазначити, що з метою упорядкування законодавства щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, встановлення їм інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, визначення цієї допомоги виключно як виплати соціального характеру до Закону № 2011-ХІІ Законом України від 4 липня 2012 року № 5040-VI «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» (далі – Закон № 5040-VI) були внесені, зокрема, такі зміни: статтю 16 викладено в новій редакції, та доповнено цей Закон статтями 16^1– 16^4. У Прикінцевих положеннях Закону № 5040-VI встановлено, що дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.
Аналіз наведених положень Закону № 5040-VI, Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 про затвердження Порядку № 975 дає підстави для висновку, що змінене з 01 січня 2014 року законодавче регулювання з питань соціального захисту військовослужбовців поширюється на осіб, право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги у яких виникло після цієї дати.
Таким чином, оскільки ОСОБА_1 первинну інвалідність ІІІ групи встановлено в серпні 2013 року, то станом на цю дату у нього виникло право на виплату одноразової грошової допомоги. Законодавчі положення на момент звернення ним після встановлення ІІ групи інвалідності про виплату одноразової грошової допомоги не обмежували його право на її виплату з урахуванням раніше виплаченої суми, та встановлювали, що така виплата має здійснюватись згідно з Порядком № 499.
З огляду на наведене тлумачення законодавства підлягають дослідженню обставини, за яких позивачу слід призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у порядку та розмірі, встановлених Порядком № 499.
Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові і встановити обставини, що стосуються обсягу та змісту спірних правовідносин і охоплюються предметом доказування. У разі необхідності зобов`язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з`ясування цих обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог 242 КАС.
За частиною другою статті 353 КАС підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.
Отож, рішення судів попередніх інстанцій слід скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. 
З огляду на викладене, керуючись статтями 341, 342, 344, пунктом 2 частини першої статті 349, статтями 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, – 
постановив:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.
Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 8  листопада 2016 року скасувати.
Справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа – ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 25 жовтня 2018 року.

Головуючий                                                                                          М.І. Гриців

Судді:                                                                                                    Я.О. Берназюк

                                                                                                    Н.В. Коваленко