Постанова 
Іменем України
 
03 жовтня 2018 року
м. Київ
 
справа № 199/2509/15-ц
 
провадження № 61-18453св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,
 
позивач - ОСОБА_3, 
відповідач - публічне акціонерне товариство «Інтертайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод»,
третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Дніпропетровську Дніпропетровської області,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського  районного суду міста Дніпропетровська від 24 лютого 2016 року у складі судді Богун О. О. та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Свистунової О. В., Пономарь З. М., 
 
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Інтертайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» (далі - ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод»; товариство), третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Дніпропетровську Дніпропетровської області (ВВД ФССНВВПЗ України в місті Дніпропетровську), про визнання незаконними наказів про переведення, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.
Позов мотивований тим, що наказом відповідача від 29 травня 1995 року № 738 він прийнятий на роботу в мартенівський цех підручним сталеваром (третім) четвертого розряду, ділянка печей у ВАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод». 
У період роботи на підприємстві він отримав професійне захворювання, у зв'язку з чим йому встановлено ІІІ групу інвалідності, а також протипоказана праця у шкідливих умовах, важка фізична праця та несприятливий мікроклімат. 
На підставі висновку Дніпропетровської обласної МСЕК від 30 жовтня 2007 року № 917 та згідно з розпорядженнями по мартенівському цеху від 19 грудня 2007 року № 8699, від 06 лютого 2008 року № 34 та від 01 квітня 2008 року № 147 він переведений на легку працю (розсильні роботи) з доплатою до середнього заробітку за його попередньою посадою. 
Після надання повторного висновку Дніпропетровської обласної MСЕК від 13 листопада 2008 року № 890, яким підтверджений процент втрати професійної працездатності та неможливість роботи у шкідливих умовах праці, він був звільнений з роботи на підставі наказу від 13 січня 2009 року № 23/к з посади підручного сталевара (третього) четвертого розряду на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я. 
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 29 жовтня 2009 року він був поновлений на роботі. 
Після отримання висновку МСЕК від 09 листопада 2011 року № 618 він звільнений з роботи згідно з наказом відповідача від 06 липня 2012 року № 745/К, однак у подальшому поновлений на роботі на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2014 року. 
Після поновлення його на посаді підручного сталевара (третього) четвертого розряду (ділянка печей) згідно з наказами ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» від 18 червня 2014 року                       № 626/к та від 23 липня 2014 року № 687/к він бувпереведений тимчасово на легку працю з доплатою до середнього заробітку за його попередньою посадою на підставі розпоряджень заводу від 08 липня 2014 року № 820, від 21 серпня 2014 року № 1010, від 28 жовтня 2014 року № 1290, від 30 грудня 2014 року № 1533, відомості про які не вносилися до його трудової книжки, оскільки мало місце тимчасове переведення. 
Висновком МСЕК від 03 листопада 2014 року йому продовжено реабілітаційний період до 01 листопада 2017 року, повторно встановлено ІІІ групу інвалідності до 01 листопада 2017 року та рекомендоване надання легкої праці. 
14 січня 2015 року відповідач видав накази № 19/к про переведення його на посаду кур'єра до відділу загальногосподарської та адміністративної діяльності з окладом у розмірі 1 280 грн, але не тимчасово, а постійно, вивільнивши його з посади підручного сталевара мартенівської печі (третього) четвертого розряду пічного прольоту мартенівського цеху. 
На підставі вказаних наказів зроблено запис № 22 до його трудової книжки. 
Посилався на те, що він не давав згоди на постійне переведення на посаду кур'єра, відповідних заяв не писав. 
Уточнивши позовні вимоги, просив визнати незаконними накази відповідача  від 14 січня 2015 року № 19/к про переведення його на посаду кур'єра; поновити його на роботі в мартенівський цех ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» підручним сталеваром (третім) ділянки печей четвертого розряду з середньоденною заробітною платою, визначеною в рішенні суду від 24 вересня 2015 року в сумі 147 грн 28 грн, збільшеною з травня 2015 року на 25 % у сумі 184 грн 10 коп. та з жовтня 2015 року ще на 10 % у сумі 198 грн 83 коп.; стягнути з відповідача частину грошової компенсації за недорахований середньомісячний заробіток за період із 14 січня 2015 року до 24 лютого 2016 року зменшений при переведенні разом із недоплаченими лікарняними в розмірі 41 674 грн 65 коп.; визнати недійсним запис у його трудовій книжці від 14 січня 2015 року № 22 про переведення; стягнути з товариства грошову компенсацію моральної шкоди у розмірі 7 396 грн 40 коп.; стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 24 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.      
Суд першої інстанції мотивував відмову у позові відсутністю порушень ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» вимог чинного законодавства під час переведення позивача на іншу роботу.
Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 вересня                    2017 року рішення Амур-Нижньодніпровського  районного суду міста Дніпропетровська від 24 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 Визнано незаконними накази ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» від 14 січня 2015 року № 19/к «Про переведення» ОСОБА_3 на посаду кур'єра. Стягнуто з ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» на користь ОСОБА_3 недоплачену заробітну плату в розмірі 7 676 грн 24 коп. за період часу з 14 січня 2015 року до 14 березня 2017 року. Стягнуто з ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» на користь ОСОБА_3 500 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про стягнення судового збору. 
Суд зробив висновок про те, що позивач не надавав згоди на постійне переведення його на посаду кур'єра, тому оскаржувані накази є незаконними, у зв'язку з чим роботодавець повинен виплатити працівнику різницю між посадовими окладами та грошову компенсацію моральної шкоди.Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд виходив з їх необґрунтованості.
У травні 2017 ОСОБА_3 подав касаційну скаргу до суду касаційної інстанції, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду в частині розрахунків і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Вважає, що апеляційний суд неправильно здійснив розрахунок різниці заробітку, пов'язаний з переведенням на посаду кур'єра, безпідставно відмовив у стягненні лікарняних. Крім того, не погоджується з розміром грошового відшкодування моральної шкоди, визначеним апеляційним судом, та відмовою у стягненні 500 грн витрат на правову допомогу. Рішення апеляційного суду в іншій частині заявник не оскаржує.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її з суду першої інстанції. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 жовтня 2017 року справу № 199/2509/15-ц призначено до судового розгляду.
 
У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Оскільки ОСОБА_3 не погоджується з висновками апеляційного суду в частині розрахунків різниці між посадовими окладами підручного сталевара мартенівської печі четвертого розряду та кур'єра, визначенні розміру грошової компенсації моральної шкоди, відмови у доплаті лікарняних та стягненні 500 грн витрат на правову допомогу, оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції підлягає касаційному перегляду тільки в указаній частині.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Суди встановили, що на підставі наказу ВАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» від 29 травня 1995 року № 738 позивач був прийнятий в мартенівський цех підручним сталевара (третім) четвертого розряду.
 
На підставі акту форми П-4 розслідування хронічного професійного захворювання від 07 вересня 2007 року, висновку Дніпропетровської обласної МСЕК №4 від 09 листопада 2011 року, медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу від 01 листопада 2012 року №1946 позивач був визнаний особою, що отримав професійне захворювання, та йому встановлено третю групу інвалідності з протипоказаннями праці в шкідливих умовах праці, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату.
Висновком МСЕК від 03 листопада 2014 року № 017247 та медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу від 03 листопада 2014 року № 761 встановлена необхідність продовжити ОСОБА_3 реабілітаційний період до 01 листопада                2017 року, повторно встановлено ІІІ групу інвалідності з 01 листопада 2014 року до 01 листопада 2017 року та рекомендоване надання легкої праці, без тяжкого фізичного навантаження (кур'єр без додаткових навантажень). 
Відповідно до наказів товариства від 14 січня 2015 року №19/к ОСОБА_3 було переведено до відділу загальногосподарської та адміністративної діяльності кур'єром із щомісячним окладом у розмірі 1 280 грн, вивільнивши його від обов'язків підручного сталевара мартенівської печі (третього) четвертого розряду пічного прольоту Мартенівського цеху з 14 січня 2015 року, зроблений відповідний запис до трудової книжки ОСОБА_3 
 
Під час ознайомлення з указаними наказами позивач висловив свою незгоду з їхнім формулюванням і просив зазначити у них про його тимчасове переведення на посаду кур'єра.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що переведення позивача відбулося з дотриманням вимог чинного трудового законодавства, тому відсутні підстави для визнання оспорюваних наказів незаконними та стягнення у зв'язку з цим недоплат по заробітній платі і відшкодування моральної шкоди.
Скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи частково позовні вимоги, апеляційний суд зробив висновок про те, що оскільки позивач не надав згоди на його постійне переведення на посаду кур'єра, оспорювані накази є незаконними, у зв'язку з чим із відповідача на користь працівника підлягає стягненню недоплачена різниця між окладами підручного сталевара мартенівської печі (третій) четвертого розряду та кур'єра, а також грошова компенсація моральної шкоди. 
Відмовляючи у стягненні недоплачених лікарняних, суд апеляційної інстанції виходив із необґрунтованості цих вимог.
Крім того, апеляційний суд відмовив ОСОБА_3 у стягненні 500 грн витрат на правову допомогу, мотивуючи це тим, що у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт укладення позивачем та адвокатським об'єднанням «ДУМДК» договору про надання правої допомоги.
Колегія погоджується з висновками апеляційного суду в оскаржуваній частині. 
 
Відповідно до статті 170 КЗпП України працівників, які потребують за станом здоров'я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку.
 
При переведенні за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу за працівниками зберігається попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення, а у випадках, передбачених законодавством України, попередній середній заробіток зберігається на весь час виконання нижчеоплачуваної роботи або надається матеріальне забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням.
Середньомісячна заробітна плата позивача на посаді підручного сталевара мартенівської печі четвертого розряду становила 2 812 грн 97 коп., а на посаді кур'єра - 2 517 грн 73 коп., що підтверджується відповідними довідками ПАТ «Інтертайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод».
Апеляційний суд, установивши, що відповідач протягом періоду із 14 січня 2015 року до дня ухвалення рішення у цій справі не здійснював доплати ОСОБА_3 між указаними посадовими окладами, обґрунтовано стягнув зазначену різницю за весь період такої недоплати.
Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Оскільки накази про переведення працівника визнані незаконними, апеляційний суд, урахувавши засади розумності та співмірності, зробив обґрунтований висновок про стягнення з відповідача 500 грн грошової компенсації моральної шкоди.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції) розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
На підтвердження складу та розміру, пов'язаних з оплатою правової допомоги, суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Квитанція до прибуткового касового ордеру від 18 березня 2015 року про сплату адвокатському об'єднанню «ДУМДК» 500 грн за складання позовної заяви, на яку посилається ОСОБА_3, не є достатнім доказом, який підтверджує його витрати на правову допомогу. 
ОСОБА_3 не надав договору про надання правової допомоги.
Аргументи касаційної скарги на законність та обґрунтованість рішення апеляційного суду не впливають, його висновків не спростовують.
 
За таких обставин, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року в оскаржуваній частині, оскільки судове рішення в цій частині ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Інтертайп Нижньодніпровський трубопрокатний комбінат» про стягнення різниці між посадовими окладами підручного сталевара мартенівської печі четвертого розряду та кур'єра, лікарняних, відшкодування моральної шкоди, а також відмови у стягненні витрат на правову допомогу залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | М. Є. Червинська
Судді | Н. О. Антоненко     В. І. Журавель
| В. М. Коротун     В. І. Крат