ПОСТАНОВА
Іменем України

19 вересня 2018 року 
Київ
справа №822/2043/16
адміністративне провадження №К/9901/33631/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,
розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 822/2043/16
за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Хмельницької області про визнання протиправною бездіяльності, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду, прийняту 18 листопада 2016 року у складі колегії суддів: головуючого - Ковальчук О.В., суддів: Блонського В.К., Майстер П.М., та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду, постановлену 19 січня 2017 року у складі колегії суддів: головуючого - Сторчака В.Ю., суддів: Мельник-Томенко Ж.М., Ватаманюка Р.В.,
в с т а н о в и в :
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України (далі - ДСА України), Апеляційного суду Хмельницької області, в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Апеляційного суду Хмельницької області щодо не нарахування та не виплати вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород, визнання протиправною бездіяльності Державної судової адміністрації України щодо неперерахування Апеляційному суду Хмельницької області коштів на виплату вихідної допомоги ОСОБА_1.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що з січня 1993 року по січень 2009 року він працював суддею Хмельницького міського (міськрайонного) суду, а з лютого 2009 року по вересень 2016 року суддею Апеляційного суду Хмельницької області. 
Постановою Верховної Ради України від 8 вересня 2016 року у зв'язку із поданням заяви про відставку звільнений з посади судді Апеляційного суду Хмельницької області у відставку.
Наказом голови Апеляційного суду Хмельницької області від 3 жовтня 2016 року №33/05-03/ з 3 жовтня 2016 року відрахований із штату Апеляційного суду Хмельницької області. 
З 30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII). Відповідно до частини першої статті 143 цього Закону судді, який вийшов у відставку виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою. Вказує, що Апеляційний суд Хмельницької області вихідної допомоги не нарахував та не виплатив в сумі 61 630 гривень 80 копійок, а Державна судова адміністрація України, як головний розпорядник бюджетних коштів, коштів на це апеляційному суду не виділила та не перерахувала, чим допустила протиправну бездіяльність.
Вважаючи бездіяльність відповідачів щодо ненарахування вихідної допомоги протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Хмельницький окружний адміністративний суд постановою від 18 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2017 року, у задоволенні позову відмовив повністю.
Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Свою касаційну скаргу мотивує тим, що з 30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів». Відповідно до частини першої статті 143 цього закону, судді який вийшов у відставку виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою. Оскільки позичав вийшов у відставку 3 жовтня 2016 року, тобто під час дії вказаного закону, відповідач неправомірно відмовив йому у виплаті вихідної допомоги.
У запереченнях на касаційну скаргу представники відповідачів Апеляційного суду Хмельницької області та Державної судової адміністрації України зазначають, що касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки скаржник не наводить належних підстав для того, щоб вважати, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального та процесуального права. Просили касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів без змін.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 в період з лютого 2009 року по вересень 2016 року працював на посаді судді апеляційного суду Хмельницької області.
08 вересня 2016 року постановою Верховної Ради України №1515-VIII «Про звільнення суддів» ОСОБА_1 звільнений з посади судді у відставку.
03 жовтня 2016 року наказом голови апеляційного суду Хмельницької області №33/05-03/ позивач відрахований із штату апеляційного суду Хмельницької області з 03 жовтня 2016 року.
04 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до голови апеляційного суду Хмельницької області із заявою про виплату йому вихідної допомоги на підставі статті 136 Закону України № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою чи на підставі статті 143 Закону №1402-VIII - у розмірі 3 місячних заробітних плат за останньою посадою (а.с.16), однак вказана грошова допомога позивачу виплачена не була, що стало підставою для звернення ним до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідачів не було правових підстав для нарахування та виплати позивачу вихідної допомоги в зв'язку з виходом у відставку, а тому їх відмова у такій виплаті є правомірною.
Таку позицію Хмельницького окружного адміністративного суду підтримав і Вінницький апеляційний адміністративний суд, який здійснював перегляд цієї справи.
Верховний Суд висновки судів попередніх інстанцій вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального та процесуального права.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно пунктів 1-5 статті 120 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №2453-VI) (в редакції, чинній на момент винесення постанови Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року №1515-УІІІ «Про звільнення суддів») суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.
Відповідно до положень статті 126 Конституції України суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, зокрема, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
Порядок розгляду питання та прийняття Верховною Радою України рішення про звільнення з посади судді, обраного безстроково, визначається Законом №2453-V та Регламентом Верховної Ради України. Питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок. 
Повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.
Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.
За приписами абзацу 3 пункту 7 Указу Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» від 10 червня 1997 року №503/97, акти Верховної Ради України і Президента України про призначення відповідно до законодавства на посади і звільнення з посад набирають чинності з моменту їх прийняття.
Отже, чинним законодавством визначений порядок реалізації права судді на звільнення у зв'язку з відставкою, яке починається з подання суддею відповідної заяви і закінчується прийняттям Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді, яка набирає чинності з моменту її прийняття.
Враховуючи зазначене, реалізація права позивача на звільнення у зв'язку з відставкою відбулась у момент прийняття Верховною Радою України відповідної постанови, тобто 08 вересня 2016 року.
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 136 Закону № 2453-VI (в редакції чинній до 01 квітня 2014 року) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
Проте, Законом України від 27 березня 2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України», який набрав чинності 01 квітня 2014 року, було внесено зміни до Закону № 2453-VI, а саме: виключено статтю 136 даного Закону, в якій зазначалось, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Конституційним Судом України на час виникнення спірних правовідносин не приймалося.
30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до частини першої статті 143 якого судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.
Отже, законодавством дійсно передбачена виплата вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку, однак Закон № 2453-VI, в редакції чинній на момент винесення Верховною Радою України постанови від 08 вересня 2016 року № 1515-VIIІ «Про звільнення суддів», якою ОСОБА_1 звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку, не містив правових норм ні щодо виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, ані щодо виплати вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.
Статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.
У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Отже, суди дійшли правильного висновку що в цьому випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача з посади судді.
За таких обставин у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги у розмірі 3 місячних заробітних плат за останньою посадою згідно Закону України №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».
Отже, суд вважає обґрунтованою відмову відповідачів у виплаті позивачу вихідної допомоги у зв'язку з відставкою.
Зважаючи на те, що датою виходу у відставку судді є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади, а не дата відрахування із штату суду, у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги у розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою.
При цьому, Верховний Суд зауважує, що відмова відповідачів у виплаті такої допомоги не є звуженням змісту та обсягу прав позивача, оскільки законодавство, чинне на момент виходу позивача у відставку, виплату такої допомоги не передбачало.
Водночас, доводи ОСОБА_1 стосовно того, що вихідна допомога є гарантією правового статусу і особливою формою соціального забезпечення судді, а тому не може бути скасована шляхом внесення змін до законодавства, є помилковими, оскільки у рішенні від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів та не має постійного характеру.
Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності правових підстав для задоволення позову та зобов'язання відповідачів здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги у зв'язку з відставкою у розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою.
Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                            
Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 листопада           2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2017 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          М.І. Смокович 
Судді                                                                                                    О.В. Білоус
                                                                                                                           Т.Г. Стрелець