ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року 
м. Київ
Справа №  911/892/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Ткаченко Н.Г. (головуючого), Білоуса В.В., Жукова С.В.,

за участю секретаря судового засідання Гаращенко Т.М.

за участю представника Банка"Чеська експортні банка, а.с." - адвоката Грабового А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу                                      TML Investment, s.r.o.
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2018
та ухвалу Господарського суду Київської області від 04.05.2018
у справі № 911/892/18
за позовом TML Investment, s.r.o. (Чеська Республіка, Нове Місто) 
до Банк "Чеська експортні банка, а.с." (Чеська Республіка, Прага)
про припинення правовідноcин,-

ВСТАНОВИВ:
У травні 2018 року TML Investment, s.r.o. звернулось до Господарського суду Київської області з заявою про захист прав суб'єкта господарювання, в якій просив припинити правовідносини між Банком "Чеська експортні банка, а.с." та ТОВ "Кузьминецький цегляний завод", що виникли на підставі кредитного договору № 21274 від 31.08.2007 та рішення, ухваленого 20.12.2012 Арбітражним судом при Торговій палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської Республіки у справі Rsp 1809/12, починаючи з 12.04.2017.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач вказує на порушення його прав як кредитора ТОВ "Кузьминецький цегляний завод" щодо якого ухвалою Господарського суду Київської області від 04.10.2017 у справі № 911/2672/17 було порушено справу про банкрутство.

При цьому, TML Investment, s.r.o. посилається на те, що Банк "Чеська експортні банка, а.с." незаконно заявив кредиторські вимоги до боржника на підставі кредитного договору № 21274 від 31.08.2007 та судового рішення, ухваленого 20.12.2012 Арбітражним судом при Торговій палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської Республіки у справі Rsp 1809/12, оскільки вони є погашеними в силу ч. 6 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" та ч. 4 ст. 29 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", про що також зазначено в ухвалі Господарського суду Київської області від 12.04.2017 у справі № 911/869/16.

Зазначене, за твердженнями позивача, унеможливлює реструктуризацію заборгованості та/або укладення мирової угоди між TML Investment, s.r.o. та ТОВ "Кузьминецький цегляний завод", чим порушуються права та законні інтереси позивача через неможливість задоволення його кредиторських вимог. 

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.05.2018 у справі №911/892/18 (суддя Антонова В.М.) відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України з посиланням на те, що позивачем та відповідачем у даній справі визначено юридичних осіб, господарська діяльність яких регулюється законодавством Чеської Республіки.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2018 (колегія суддів: Шаптала Є.Ю. - головуючий, Гончаров С.А., Тищенко А.І.) ухвалу Господарського суду Київської області від 04.05.2018  у справі № 911/892/18 залишено без змін.          
                                                            
Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, позивач звернувся з касаційною скаргою та просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2018, ухвалу Господарського суду Київської області від 04.05.2018  у справі № 911/892/18 та ухвалити нове рішення, відповідно до якого прийняти позовну заяву TML Investment, s.r.o. про захист прав суб'єкта господарювання та відкрити провадження у справі.

Підставами для скасування оскаржуваних судових рішень заявник касаційної скарги зазначає порушення та неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права. 

Обґрунтовуючи касаційну скаргу посиланням на обставини правовідносин, що склались між Банком "Чеська експортні банка, а.с." та ТОВ "Кузьминецький цегляний завод" на підставі Кредитного договору № 21274 від 31.08.2007, позивач наголошує на тому, що зазначений договір, а також Договір застави рухомого майна та Іпотечний договір, укладені сторонами з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, регулюються нормами права України.

При цьому, TML Investment, s.r.o. посилається на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки та застави рухомого майна в позасудовому порядку проводилось Банком за нормами права України, зокрема Законами України "Про іпотеку" та "Про виконавче провадження"; виконання арбітражного рішення, ухваленого 20.12.2012 Арбітражним судом при Торговій палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської Республіки у справі Rsp 1809/12, за клопотанням Банку проводилось на території України.

На думку позивача, враховуючи викладене та те, що виконання Кредитного договору № 21274 від 31.08.2007, Договору застави рухомого майна та Іпотечного договору проводилось на території Київської області, а сторони позовного провадження є дві юридичні особи, позов вірно пред'явлений до Господарського суду Київської області

TML Investment, s.r.o.  вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили змісту заяви та доданих підтверджуючих документів, відтак,  дійшли помилкового та передчасного висновку про те, що дана справа не підсудна Господарському суду Київської області.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач заперечив проти касаційної скарги позивача та просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2018, ухвалу Господарського суду Київської області від 04.05.2018  у справі № 911/892/18 залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення прийняті судами з повним дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. Водночас, Банк "Чеська експортні банка, а.с." наголошує на зловживанні позивачем своїми процесуальними правами.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу, колегія суддів дійшла  висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 45 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов'язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (ст. 365 ГПК України). 

Частиною 1 ст. 366 ГПК України визначено, що підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, сторонами у даній справі (TML Investment, s.r.o. та Банк "Чеська експортні банка, а.с.") є юридичні особи, господарська діяльність яких регулюється законодавством Чеської Республіки. 

Водночас, при визначенні підсудності розгляду даної справи, позивач керувався ч. 5 ст. 29 ГПК України, яка передбачає підсудність справ за вибором позивача та встановлює, що позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів. 

На думку позивача, оскільки виконання кредитного договору № 21274 від 31.08.2007, договору застави рухомого майна та іпотечного договору проводилось на території Київської області, а сторонами позовного провадження є дві юридичні особи, позов має розглядатися у Господарському суді Київської області.

За результатами дослідження матеріалів справи, попередніми судовими  інстанціями встановлено, що пунктом 20.2 Кредитного договору № 21274 від 31.08.2007 визначено, що Договір регулюється та тлумачиться відповідно до закону Чеської республіки.

Отже, надавши оцінку зазначеним обставинам, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшли вірного висновку, що в даному випадку до кредитних правовідносин, що виникли між відповідачем та ТОВ "Кузьминецький цегляний завод" не можуть бути застосовані положення ч. 5 ст. 29 ГПК України.

Питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який впливає на виникнення, зміну або припинення правовідносин, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право" .

Разом з тим, у розгляді справ у спорах за участю іноземних підприємств і організацій господарським судам України слід виходити із встановленої ст. 11 ГПК України пріоритетності застосування правил міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо правил, передбачених законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України "Про міжнародне приватне право", підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Так, згідно ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

При цьому, ст. 77 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом: 1) якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України, крім справ, що стосуються укладення, зміни, розірвання та виконання договорів у рамках державно-приватного партнерства, укладених Кабінетом Міністрів України, згідно з якими нерухоме майно є об'єктом такого партнерства, а спір не стосується виникнення, припинення та реєстрації речових прав на такий об'єкт; 2) якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні; 3) якщо у справі про спадщину спадкодавець - громадянин України і мав в ній місце проживання;
4) якщо спір пов'язаний з оформленням права інтелектуальної власності, яке потребує реєстрації чи видачі свідоцтва (патенту) в Україні; 5) якщо спір пов'язаний з реєстрацією або ліквідацією на території України іноземних юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців; 6) якщо спір стосується дійсності записів у державному реєстрі, кадастрі України; 7) якщо у справах про банкрутство боржник був створений відповідно до законодавства України;            8) якщо справа стосується випуску або знищення цінних паперів, оформлених в Україні; 9) справи, що стосуються усиновлення, яке було здійснено або здійснюється на території України; 10) в інших випадках, визначених законами України.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, встановив, що позивачем у позовній заяві не наведено випадків, визначених у ст. ст. 76, 77 Закону України "Про міжнародне приватне право", які свідчили б про підсудність заявленого ним позову судам України.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.
Таким чином, виходячи з аналізу наведених норм та встановлених судами обставин справи, з огляду на межі розгляду справи судом касаційної інстанції, колегія суддів вважає, що господарські суди першої та апеляційної інстанцій, дійшли вірного висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України.

При цьому, матеріали справи свідчать про те, що суди першої та апеляційної інстанцій всебічно, повно і об'єктивно дослідили матеріали справи в їх сукупності, дали вірну юридичну оцінку обставинам справи, а їх висновки щодо підсудності заявленого у даній справі позову  є законними та обґрунтованими.

Враховуючи викладене, аргументи касаційної скарги позивача про те, що дана справа підсудна Господарському суду Київської області, не спростовують обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій, відтак, відхиляються колегією суддів.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації") повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

Таким чином, наведені TML Investment, s.r.o. у касаційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами та не доводять порушення або неправильного застосування місцевим та апеляційним судами норм матеріального та процесуального права, а колегія суддів не встановила фундаментальних порушень судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді спору у даній справі.

Таким чином, Касаційний  господарський суд у складі Верховного Суду  дійшов висновку, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2018 та ухвала Господарського суду Київської області від 04.05.2018 у справі № 911/892/18 прийняті судами у відповідності до фактичних обставин, вимог матеріального та процесуального права і підстав для їх зміни або скасування не вбачається. 

Оскільки суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається, судові витрати відповідно до ст.129 ГПК України покладаються на заявника касаційної скарги.

На підставі викладеного та  керуючись ст.ст. 300, 301, 314, 315, 317 ГПК України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу TML Investment, s.r.o. залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2018 та ухвалу Господарського суду Київської області від 04.05.2018 у справі                          № 911/892/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                       Ткаченко Н.Г.                                                                 
Судді                                                                                                                     Білоус В.В.
                                                                                                                              Жуков С.В.