ПОСТАНОВА
Іменем України

 07 вересня 2018 року 
м. Київ
справа №826/16026/14
адміністративне провадження №К/9901/4855/18
                                                          № К/9901/4850/18, 
                                                          № К/9901/4853/18,
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді доповідача Кравчука В.М., 
суддів Анцупової Т.О., Стародуба О.П.
розглянув в письмовому провадженні
касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «КОНЦЕРН СТИРОЛ», Публічного акціонерного товариства «РІВНЕАЗОТ», Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання «Азот»
на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2015 (судді Василенко Я.М., Кузьменко В.В., Шурко О.І.)
у справі № 826/16026/14
за позовом (1) Публічного акціонерного товариства «АЗОТ», (2) Приватного акціонерного товариства «СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ’ЄДНАННЯ АЗОТ», (3) Публічного акціонерного товариства «РІВНЕАЗОТ», (4) Публічного акціонерного товариства «КОНЦЕРН СТИРОЛ» 
до Кабінету Міністрів України 
про визнання незаконною та скасування постанови Кабінету Міністрів України від 29.09.2014 р. №488.

І. ПРОЦЕДУРА

1.          ПАТ «АЗОТ», ПАТ «СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ’ЄДНАННЯ АЗОТ», ПАТ «РІВНЕАЗОТ», ПАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України, в якому просили визнати незаконною та скасувати Постанову Кабінету Міністрів України від 29.09.2014 №488 «Про використання природного газу підприємствами-виробниками мінеральних добрив» (надалі - Постанова КМУ від 29.09.2014 №488).
2.          Позов обґрунтовували тим, що оскаржувана постанова порушує права позивачів - право власності та право на підприємницьку діяльність, шляхом заборони використання у їх виробничому процесі природного газу, який є у їхній власності; прийнята з перевищенням повноважень; спричиняє заподіяння значної шкоди правам та інтересам позивачів, створює небезпечні наслідки для третіх осіб.
3.          Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.12.2014 адміністративний позов задоволено частково: визнано незаконною Постанову Кабінету Міністрів України від 29.09.2014 № 488 «Про використання природного газу підприємствами-виробниками мінеральних добрив», в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
4.          Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2015 апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України задоволено частково, а саме: постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.12.2014 скасовано в частині задоволення позовної вимоги про визнання незаконною Постанови Кабінету Міністрів України від 29.09.2014 № 488 «Про використання природного газу підприємствами-виробниками мінеральних добрив»; ухвалено в цій частині нову постанову, якою у задоволенні цієї позовної вимоги відмовлено; в іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.12.2014 залишено без змін.
5.          Позивачі ПАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ», ПАТ «РІВНЕАЗОТ», ПАТ «Сєвєродонецьке об'єднання «Азот» подали касаційні скарги. Просять постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2015 змінити, скасувавши її в частині відмови у задоволенні позовної вимоги  про визнання незаконною Постанови КМУ від 29.09.2014 № 488, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.12.2014 залишити без змін. Розгляд справи проводити за участю скаржників.
6.          Ухвалами від 10.04.2015 Вищий адміністративний суд України відкрив касаційні провадження.
7.          16.01.2018 справу передано до Верховного Суду.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

8.          29.09.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №488 «Про використання природного газу підприємствами - виробниками мінеральних добрив», текст якої було розміщено на офіційному сайті Кабінету Міністрів України 01.10.2014.
9.          Цією Постановою передбачено з 01.10.2014 до закінчення осінньо-зимового періоду 2014/15 року або до прийняття окремого рішення Кабінету Міністрів України припинити використання для технологічних потреб природного газу підприємствами, які виробляють мінеральні добрива (код 20.15 згідно з КВЕД), крім такого, що буде імпортований цими підприємствами після набрання чинності цією постановою. Постанову прийнято у зв'язку з необхідністю економії природного газу.
10.          Відповідно до Національного класифікатора України «Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2010», затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 №457, під кодом 20.15 значиться вид економічної діяльності «Виробництво добрив та азотних сполук», що включає в себе: 1) виробництво добрив азотних та азотовмісних, фосфорних або калійних добрив; сечовини, необроблених природних фосфатів і калійних солей; 2) виробництво азотних сполук - азотних та сульфоазотної кислот, аміаку, хлориду амонію, карбонату амонію, нітритів і нітратів калію.
11. Згідно з довідками з ЄДРПОУ одним із основних видів діяльності Позивачів є виробництво добрив і азотних сполук (код 20.15 згідно з КВЕД).
12.          В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України №647 від 26.11.2014 «Про порядок закупівлі природного газу промисловими, енергогенеруючими та теплогенеруючими (в частині промислових обсягів газу) підприємствами» визнано такою, що втратила чинність Постанову Кабінету Міністрів України від 29.09.2014 № 488 "Про використання природного газу підприємствами - виробниками мінеральних добрив".

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

13.          Позовні вимоги Позивачі обґрунтовували такими доводами:
А) оскаржуваною Постановою позивачам, як виробникам мінеральних добрив, фактично заборонено з 01.10.2014 використовувати для технологічних потреб природний газ, який станом на 30.09.2014 знаходився у їхній власності. Конституція України та закони України гарантують невтручання держави у здійснення Позивачами права власності на природний газ, що знаходиться у їх власності, непорушність цього права, а обмеження здійснення права власності відповідно до норм чинного законодавства можливе лише на підставі закону;
Б) прийнявши оскаржувану постанову, Кабінет Міністрів України діяв всупереч Конституції України, Закону України «Про Кабінет Міністрів України», які передбачають, що обмеження використання власником свого майна можливе лише на підставі закону та за наявності законодавчо визначених обставин;
В) припинення газопостачання підприємств призведе до неможливості належного здійснення Позивачами господарської діяльності, що матиме наслідком екологічну катастрофу для регіону.
14.          Представник відповідача проти позову заперечував, у задоволенні позову просив відмовити. Зазначив, що оскаржувану постанову було прийнято в межах повноважень та в інтересах національної економіки в період її фактичного функціонування в особливий період, запроваджений Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». В розумінні цього Закону особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Отже, Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надає повноваження Уряду в інтересах національної економіки в період функціонування в особливий період регулювати використання природного газу підприємствами, до яких відносяться позивачі.

ІV. ОЦІНКА СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

15.          Відмовляючи в позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскаржувану постанову було прийнято в межах повноважень та в інтересах національної економіки в період її фактичного функціонування в особливий період відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Зазначений Закон надає повноваження Уряду в інтересах суспільної необхідності, а саме в інтересах національної економіки в період її функціонування в особливий період регулювати використання природного газу підприємствами, до яких відносяться позивачі. Таким чином, оскаржувана постанова не порушує права власності позивачів на користування у виробництві газом, оскільки обмеження у використанні передбачені законом.
16.          З посиланням на правову позицію, викладену в постанові Вищого адміністративного суду України від 06.07.2011 у справі № К-33230/10 та роз'ясненні президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 № 02-05/35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів», суд дійшов висновку, що недодержання вимог правових норм, а також правил, які регулюють порядок прийняття акта, у тому числі стосовно його форми, строків прийняття тощо, може бути підставою для визнання такого акта недійсним (протиправним) лише у тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправильного акту. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним. У зв'язку з цим, доводи позивачів про порушення Кабінетом Міністрів України процедури її прийняття є безпідставним.
17.          Водночас, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки оскаржувана постанова втратила чинність, то підстави для її скасування відсутні.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

18.          Касаційні скарги ПАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ», ПАТ «РІВНЕАЗОТ», ПАТ «Сєвєродонецьке об'єднання «Азот» містять наступні доводи:
А) Суд апеляційної інстанції безпідставно застосував положення Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки особливий період триває протягом часу мобілізації, воєнного часу і частково відбудовного періоду після закінчення воєнних дій. Воєнний стан в Україні не вводився, воєнні дії не оголошувались. Цей Закон не містить жодної норми, яка б давала право Кабінету Міністрів України відповідні повноваження щодо регулювання використання природного газу.
Б) Окрім того, Указ Президента України «Про часткову мобілізацію» від 21.07.2014 р. № 607/2014, на який посилається суд апеляційної інстанції, було затверджено Законом України 22.07.2014 № 1595-VII, який набрав чинності 24.07.2014. Згідно з пунктом 3 цього Указу мобілізація проводиться протягом 45 діб з дня набрання чинності цим Указом. Таким чином, мобілізація проводилась з 24.07.2014 та закінчилась через 45 діб, тобто 06.09.2014. Наступна мобілізація розпочалась лише в січні 2015 року згідно з Указом Президента від 14.01.2015. Тобто, на момент прийняття оскаржуваної постанови мобілізація вже завершилась. Отже, відсутні будь-які підстави застосовувати поняття «особливого періоду» до того періоду часу (29.09.2014), коли була прийнята оскаржувана постанова.
В) Суд апеляційної інстанції застосував роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 № 02-05/35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів», дію абз. 2 п. 2 якого було зупинено згідно з Рекомендацією Вищого господарського суду України №04/934а. 

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
19.          Перевіривши доводи касаційних скарг на підставі встановлених судами фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про їх задоволення з таких підстав.
20.          Суд першої інстанції задовольнив позов, беручи до уваги те, що у Кабінету Міністрів України були відсутні законодавчо визначені повноваження та підстави в обмеженні власників у використанні природного газу, а сам Кабінет Міністрів України недотримався порядку прийняття ним рішення.
21.          Суд апеляційної інстанції навпаки, в задоволенні позову відмовив, виходячи з того, що Кабінет Міністрів України прийняв оскаржувану постанову в інтересах національної економіки в період фактичного функціонування особливого періоду в розумінні Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а окремі порушення процедури прийняття постанови в цілому не можуть впливати на її законність.
22.          Водночас, як суд першої, так і суд апеляційної інстанції, дійшли висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню з огляду на те, що така втратила чинність у зв'язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 647.
23.          Відповідно до ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Водночас, до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об'єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
24.          Отже, Суд повинен перевірити правильність застосування судом апеляційної інстанції до спірних правовідносин норм Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки скаржники зазначають, що суд неправильно їх застосував. 
25.          Надання правової оцінки підставам, за яких суд апеляційної інстанції визнав наявність законних повноважень та підстав у Кабінета Міністрів України для її прийняття, є необхідним з огляду на відновлення законних прав та інтересів позивачів.
26.          Згідно з ч. 1 ст. 49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.
27.          Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 22.07.2014 № 1595-УІІ Кабінет Міністрів України було зобов'язано забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов'язаних з оголошенням та проведенням часткової мобілізації.
28. Згідно з преамбулою Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" цей закон встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов'язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов'язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
29. Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" передбачає, що:
- мобілізаційна підготовка - комплекс організаційних, політичних, економічних, фінансових, соціальних, правових та інших заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України, інші військові формування), сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій до своєчасного й організованого проведення мобілізації та задоволення потреб оборони держави і захисту її території від можливої агресії, забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.
- особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
30.          Відповідно до статті 12 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" Кабінет Міністрів України у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації має такі повноваження, зокрема: здійснює заходи з організації забезпечення мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні в межах своїх повноважень, видає акти з цих питань;  організовує розроблення проекту мобілізаційного плану України на особливий період та визначає порядок управління національною економікою України та заходи із забезпечення її функціонування в особливий період; визначає джерела і порядок фінансування заходів мобілізаційної підготовки та мобілізації;  створює мобілізаційний резерв матеріально-технічних і сировинних ресурсів; встановлює порядок розбронювання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, а також порядок їх відпуску в особливий період; визначає порядок укладання договорів (контрактів) на виконання підприємствами, установами і організаціями мобілізаційних завдань (замовлень), зокрема на поставку матеріально-технічних ресурсів, виконання робіт та надання послуг, у тому числі щодо поставки готової продукції, забезпечення виконання зазначених завдань (замовлень) матеріально-технічними ресурсами, а також щодо їх фінансування; організовує в разі оголошення мобілізації переведення національної економіки на функціонування в умовах особливого періоду; розробляє порядок відшкодування державою вартості майна, яке було примусово відчужено у підприємств, установ і організацій у зв'язку з виконанням ними мобілізаційних завдань (замовлень) в особливий період та громадян, які надають в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, що є їх власністю, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням.
31. Отже, системний аналіз наведених норм свідчить про те, що особливий період пов'язаний з мобілізацією (настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію) та триває протягом часу мобілізації, воєнного часу і частково відбудовного періоду після закінчення воєнних дій.
32.          Указ Президента України "Про часткову мобілізацію" від 21.07.2014 №        607/2014 (затверджений відповідним Законом України від 22.07.2014 № 1595-УІІ). Указ набрав чинності 24.07.2014. Згідно з пунктом 3 цього Указу мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом. Це означає, що мобілізація розпочалась з 24.07.2014 та закінчилась через 45 днів, тобто 06.09.2014. Наступна мобілізація згідно з Указом Президента України від 14.01.2015 розпочалась лише в січні 2015 року. 
33.          Отже, доводи касаційної скарги про те, що на момент прийняття оскаржуваної Постанови № 488 від 29.09.2014 мобілізація завершилась, є обґрунтованими. 
34.          Також колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". 
Як вбачається з Постанови Кабінету Міністрів України № 488 від 29.09.2014, метою її прийняття була необхідність економії природного газу, а не прийняття заходів у зв'язку з введенням особливого періоду в період мобілізації. До того ж, періоду мобілізації, як такого, не було.
Отже, Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не регулює спірних правовідносин і не може застосовуватися для вирішення спору.
35. В контексті дотримання прав, гарантованих Конвенцією, Суд звертає увагу на статтю 1 Першого протоколу до Конвенції, яка передбачає право на мирне володіння майном.
36. Право на використання природного газу є "майном", а отже позбавлення чи обмеження ПАТ "АЗОТ", ПАТ "СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ’ЄДНАННЯ АЗОТ", ПАТ "РІВНЕАЗОТ", ПАТ "КОНЦЕРН СТИРОЛ" у такому праві має розглядатися крізь призму дотримання Україною ст.1 Першого протоколу до Конвенції щодо права на мирне володіння майном.
37. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.
38. Отже особу може бути позбавлено її майна лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.
39. Насамперед, Суд звертає увагу, що на підставі оскаржуваної Постанови Кабінету міністрів України позивачів позбавлено на певний період права використання власного природного газу. Отже, мало місце "втручання" у право на майно.
40. У результаті тривалої практики ЄСПЛ виробив критерії оцінки дотримання статті 1 Першого протоколу. Вони наводяться у багатьох рішеннях. Для прикладу, у справі "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04, рішення від 10.02.2010, п. 38-39) ЄСПЛ навів загальні принципи застосування статті 1 Першого протоколу (наводяться без посилання на інші рішення) і зазначив:

(…) ця стаття по суті, гарантує право власності і містить три окремі норми: перша норма, що сформульована у першому реченні частини першої та має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння своїм майном; друга, що міститься в другому реченні частини першої цієї статті, стосується позбавлення особи її майна і певним чином це обумовлює; третя норма, зазначена в частині другій, стосується, зокрема, права держави регулювати питання користування майном. Однак ці три норми не можна розглядати як "окремі", тобто не пов'язані між собою: друга і третя норми стосуються певних випадків втручання у право на мирне володіння майном і, отже, мають тлумачитись у світлі загального принципу, проголошеного першою нормою (…)
39. Будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (…)
40. Вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права (…) Хоча проблему відносно тлумачення національного законодавства мають вирішувати передусім національні органи влади, зокрема суди, завдання Суду полягає в тому, щоб з'ясувати, чи не суперечить результат такого тлумачення положенням Конвенції (…)

41. Аналізуючи "законність" втручання, Суд звертає увагу, що в оскаржуваній Постанові Кабінету Міністрів України не зазначено правових підстав для її ухвалення. Є лише покликання на мотиви - у зв'язку з економією газу. Однак ці мотиви, навіть якщо виходити з того, що вони зумовлені суспільним інтересом, самі по собі не свідчать про те, що втручання відбулося "відповідно до закону". 
42. Відтак, правових підстав для обмеження права власності позивачів не доведено, а отже втручання у право на мирне володіння майном не можна вважати таким, що відбулось "на умовах, передбачених законом". Отже, мало місце порушення статті 1 Першого протоколу.
43. Оскільки не дотримано умови "законності" втручання, необхідність в аналізі відповідності втручання інтересам суспільства відпадає. 
44.          Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанцій дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.
45.          В іншій частині суд дійшов правильного висновку, що підстави для скасування оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України від 29.09.2014 № 488 "Про використання природного газу підприємствами - виробниками мінеральних добрив" відсутні, оскільки така втратила чинність у зв'язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України №647 від 26.11.2014 "Про порядок закупівлі природного газу промисловими, енергогенеруючими та теплогенеруючими (в частині промислових обсягів газу) підприємствами".          Відповідно до ст. 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
46.          З огляду на допущені судом касаційної інстанції істотні порушення норм матеріального права та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, Суд дійшов висновку про те, що касаційні скарги слід задовольнити, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2015 скасувати, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.12.2014 залишити в силі.
47.          За подання касаційної скарги було сплачено судовий збір: ПАТ "РІВНЕАЗОТ" - 51,16 грн., ПАТ "КОНЦЕРН СТИРОЛ" - 51,16 грн., ПАТ "СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ’ЄДНАННЯ АЗОТ" - 51,16 грн.
48.          Судові витрати у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної та касаційної інстанції слід стягнути на користь осіб, які подавали касаційні скарги за рахунок бюджетних асигнувань Кабінету Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 343, 349, 350, 352, 356 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «КОНЦЕРН СТИРОЛ», Публічного акціонерного товариства «РІВНЕАЗОТ», Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання «Азот» - задовольнити повністю.
2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2015 року -скасувати.
3. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2014 року залишити в силі.
4. Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «РІВНЕАЗОТ» (33017, м. Рівне-17, код ЄДРПОУ 05607824) судові витрати в сумі 51 (п'ятдесят одна) гривня 16 (шістнадцять) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Кабінету Міністрів України (01008 м. Київ, вул. Грушевського, буд. 12/2).
5. Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «КОНЦЕРН СТИРОЛ» (84610, Донецька область, м. Горлівка, вул. Горлівської дивізії, код ЄДРПОУ 05761614) судові витрати в сумі 51 (п'ятдесят одна) гривня 16 (шістнадцять) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Кабінету Міністрів України (01008 м. Київ, вул. Грушевського, буд. 12/2).
6. Стягнути на Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання «Азот» (93403, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, 5, код ЄДРПОУ 33270581) судові витрати в сумі 51 (п'ятдесят одна) гривня 16 (шістнадцять) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Кабінету Міністрів України (01008 м. Київ, вул. Грушевського, буд. 12/2).
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.М. Кравчук
Суддя                                                                                                              Т.О. Анцупова
Суддя                                                                                                                           О.П. Стародуб