Постанова 
Іменем України 
12 вересня 2018 р.
м. Київ
справа № 573/553/14-к 
провадження № 51-4176км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати  Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –                                                      ОСОБА_1 ,
суддів:                                                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання                          ОСОБА_4 ,
за участю: 
прокурора                                                              ОСОБА_5 ,
захисників   ОСОБА_6 та (у режимі відеоконференції)           ОСОБА_7 й ОСОБА_8 , виправданих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та (у режимі відеоконференції) ОСОБА_11 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги  захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_12 та прокурора на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 11 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 20 березня 2016 року щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за  № 12014200000000039 та за № 42013200000000107, об`єднаних в одне, за  обвинуваченням
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 368, ч. 2 ст. 361-2  КК України.
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України уродженця с. Куянівка Сумської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 368, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 15 і ч. 4 ст. 368  КК України.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України уродженця та мешканця АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15-ч. 4 ст. 368  КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної  інстанцій обставини
За вироком Білопільського районного суду Сумської області від 11 грудня 2015 року ОСОБА_12 засуджено за ч. 4 ст. 368 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з конфіскацією всього майна, окрім житла, та з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з видачею дозвільних документів на строк 2 роки.
На підставі ст. 54 КК України ОСОБА_12 позбавлено спеціального звання – 13 рангу державного службовця в межах 6 категорії посад, визначених Законом України «Про державну службу».
За ч. 2 ст. 361-2 КК України ( в редакції від 18.04.2013 р.) за епізодом несанкціонований збут інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в електронно-обчислювальних машинах, та за ч. 4 ст. 368 КК України за епізодом отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_13 виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень.
ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 368 КК України виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
ОСОБА_11  за ч. 4 ст. 368, ч. 3 ст. 15 і ч. 4 ст. 368  КК України виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень та за ч. 1 ст. 366 КК України у зв`язку з відсутністю події злочину.
ОСОБА_9  за ч. 3 ст. 15 і ч. 4 ст. 368  КК України виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 30 березня 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
За вироком суду, ОСОБА_12 визнано винуватим та засуджено за те, що він, працюючи начальником Білопільського районного виробничого відділу Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру», будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, використовуючи надані йому повноваження, діючи умисно, з корисливих мотивів, 30 липня 2013 року близько 10.00 год. біля приміщення Білопільського відділу Держземагентства у м. Білопілля через свого водія ОСОБА_14 отримав від ОСОБА_15 неправомірну вигоду в сумі 5 000 грн. за погодження виготовлення ним на замовлення ТОВ «Білопілля Агросвіт» проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь землекористування ТОВ «Білопілля Агросвіт» на території Іскрисківщинської та Рижівської сільських рад Білопільського району Сумської області.  
Цим же вироком ОСОБА_12 виправданий за ст. ч. 2 ст. 361-2 КК  України ( в редакції від 18.04.2013 р.) за несанкціонований збут інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в електронно-обчислювальних машинах, створена та захищена відповідно до чинного законодавства, з кваліфікуючою ознакою повторність – в частині  обвинувачення стосовно надання ОСОБА_12 у травні та липні 2013 року комп`ютерної інформації з обмеженим доступом проектанту ОСОБА_15 про власників земельних ділянок, розташованих на території  Іскрисківщинської та Рижівської сільських рад Білопільського району Сумської області. 
Окрім того, цим же вироком виправдані ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 ,                    ОСОБА_9 за наступні дії, в яких вони обвинувачувалися.
У червні 2012 року ОСОБА_13 звернувся до Куятинського сільського голови Білопільського району Сумської області ОСОБА_10 із питання можливості оренди ставка, який розташований у с. Куянівка  для риборозведення. ОСОБА_10 , розуміючи, що процедура передачі ставка в повній мірі не входить у його компетенцію, у середині червня 2012 року вступив у злочинну змову з першим заступником голови Білопільської районної державної адміністрації ОСОБА_11 з метою отримання від ОСОБА_13 неправомірної вигоди для себе й ОСОБА_11 та повідомив ОСОБА_13 про необхідність передачі 18 000 грн  для нього і ОСОБА_11 за ініціювання питання на сесії сільської ради про клопотання перед Білопільською райдержадміністрацією щодо внесення ставка в перелік об`єктів для надання  в оренду шляхом проведення земельних торгів у формі аукціону та сприяння ОСОБА_13 в безперешкодному оформленні інших необхідних документів.
22 червня 2012 року ОСОБА_10 ініціював на сесії Куянівської сільської ради питання про ініціювання перед Білопільською райдержадміністрацією про внесення земельної ділянки площею 14,3 га під водним об`єктом для надання в оренду, через проведення аукціону, та направив відповідне клопотання в райдержадміністрацію.
ОСОБА_11 організував включення до розпорядження голови Білопільської райдержадміністрації №572 від 25.07.2012 року «Про затвердження переліку земельних ділянок, запропонованих для надання в  оренду на території Іскрисківщинської та Куянівської сільських рад»  земельної ділянки під водним об`єктом площею 14,3 га у с. Куянівка та вніс неправдиві відомості до договору №59.01.16.2572 від 29.10.2012 р., укладеного між Білопільською РДЛ та Білопільським районним відділом Сумської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» і кошторису договірної ціни по виготовленню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, шляхом виконання підписів від імені голови РДА ОСОБА_16 . Згідно з цим договором ОСОБА_12 мав виконати роботи з виготовлення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки під водним об`єктом. 
Із липня по вересень 2012 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , маючи на меті отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_13 , вступили в злочинну змову з начальником Білопільського районного виробничого відділу Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» ОСОБА_12 для виготовлення ним проекту землеустрою щодо відведеної земельної ділянки.
У вересні 2012 року ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_13 про необхідність передачі додаткових до 18 000 грн і ще 6 000 грн в якості неправомірної вигоди для ОСОБА_12 , яка в подальшому, за домовленістю ОСОБА_12 , ОСОБА_11 і ОСОБА_10 , була збільшена із 6 000 грн до 11 000 грн, на що ОСОБА_13 погодився. 
ОСОБА_11 , розуміючи необхідність проведення аукціону, для подальшої передачі в оренду ставка ОСОБА_13 , вирішив залучити до вчинення злочину і заступника директора СТБ «Сумиагропромбіржа» ОСОБА_9 за сприяння у організації проведення аукціону з оренди земельної ділянки, таким чином, щоб саме ОСОБА_13 був визнаний переможцем аукціону. Під час зустрічі ОСОБА_9 висунув ОСОБА_13 вимогу передати неправомірну вигоду у розмірі 10 000 доларів США і тоді за результатами аукціону ОСОБА_13 буде визнаний переможцем. 
30 липня 2013 року о 10.00 год. ОСОБА_13 у АДРЕСА_4 , передав ОСОБА_10 неправомірну вигоду в сумі 29 000 грн. 
У цей же день працівниками правоохоронних органів були викриті в отриманні неправомірної вигоди ОСОБА_10 і ОСОБА_12 , тому злочинний умисел ОСОБА_9 та ОСОБА_11 не був доведений до кінця, з причин, що не залежали від їх волі, оскільки вони не виконали всі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця. 
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які її подали
У касаційних скаргах:
- прокурор, посилаючись на істотні порушення кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, вважає, що ці порушення призвели до незаконного виправдання осіб. Крім того, вважає, що ст. 69 КК України застосована до засудженого ОСОБА_12 безпідставно, і що це призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого. У зв`язку з чим просить вирок і ухвалу апеляційного суду  скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції;
- захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_12 , посилаючись на порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить судові рішення щодо ОСОБА_12 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Посилається на те, що вирок не містить формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів. Вважає, що його підзахисного безпідставно засуджено за ч. 4 ст. 368 КК України. 
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважала, що касаційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а скарга захисника є необґрунтованою та просила залишити її без задоволення.
Виправдані та їх захисники просили касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення. 
Захисник ОСОБА_8 підтримав подану скаргу та просив її задовольнити.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України як обвинувальний, так і виправдувальний  вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Як зазначено у ст. 374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку, серед іншого, повинна містити підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, із яких суд відкидає докази обвинувачення.
Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати та дати їм оцінку. 
Однак, суд виправдовуючи ОСОБА_12 за  ч. 2 ст. 361-2 КК України ( в редакції від 18.04.2013 р.) та за  ч. 4 ст. 368 КК України, а також ОСОБА_10 за ч.4 ст. 368 КК України, ОСОБА_9 за ч.3 ст.15 і ч.4 ст. 368 КК України, ОСОБА_11 за ч. 4 ст. 368, ч.3 ст. 15 і ч. 4 ст. 368, ч.1 ст. 366 КК України (за епізодом отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_13 ) у зв`язку з відсутністю в їх діях складу інкримінованого кримінального правопорушення, не дотримався цих вимог закону.
Аргументуючи висновок про виправдання ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 361-2 КК України                         ( в редакції від 18.04.2013 р.) та (за епізодом вимагання неправомірної вигоди у ОСОБА_13 ), ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , суд послався на те, що надані стороною обвинувачення докази вини є неналежними і недопустимими.
Разом із тим, у порушення вказаних вимог закону, суд не звернув увагу та належно не проаналізував у вироку інші докази, якими орган досудового розслідування обґрунтував доведеність обвинувачення ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих злочинів й не навів мотивів із яких він відкидає їх.
Зокрема, судом не надано належної оцінки даним, що містяться у протоколі аудіо-відео контролю особи ОСОБА_10 , на якому відображено отримання неправомірної вигоди в розмірі 29 000 грн., а також тому факту, що в ході затримання ОСОБА_10 у нього вилучено купюру  номіналом 200 грн., яка була з іншими, на якій виявлені сліди хімічної речовини, а номер співпадає з купюрою, врученою ОСОБА_13 для передачі ОСОБА_10 та протоколу затримання ОСОБА_10 від 15.10.2013 року.
Також, на думку колегії суддів, судом безпідставно поставлено під сумнів факт наявності змови між ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , а докази, які долучені органом досудового розслідування, належним чином не перевірені.
Окрім того, суд у вироку робить суперечливий висновок, зокрема, в частині обвинувачення ОСОБА_12 (за фактом отримання неправомірної вигоди від                    ОСОБА_15 ) надані прокурором результати проведених оперативно-розшукових заходів в рамках оперативно-розшукової справи № 1420 визнано належним та допустимим доказом і покладено в основу обвинувачення, а на підтвердження винуватості ОСОБА_12 (за епізодом вимагання неправомірної вигоди у ОСОБА_13 ), ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 цей доказ визнаний недопустимим.
Також суд, виправдовуючи ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 361-2 КК України ( в редакції від 18.04.2013 р.), не взяв до уваги, що ОСОБА_12 не мав згоди власників персональних даних на їх розголошення, однак збув ОСОБА_15 26 травня 2013 року та 30 липня 2015 року інформацію з обмеженим доступом, а саме: персональні дані власників земельних ділянок, їх адреси, паспортні дані, ідентифікаційні номери, які зберігалися в Білопільському відділі Держземагенства в Сумській області, шляхом копіювання на диск «WD» s\g WX91ACOL9691. 
Тому, за наведених обставин, висновок суду про виправдання ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 361-2 КК України ( в редакції від 18.04.2013 р.), а також ОСОБА_12 ,  ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 368 КК України у зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення, є передчасним, зроблено без повного, всебічного та об`єктивного аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, і не може визнаватися законним та обґрунтованим. 
Разом із тим, відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин. Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Як убачається з вироку суду, потерпілий ОСОБА_15 в судовому засіданні відмовився давати показання, однак, суд обґрунтував вирок показаннями даними ним на досудовому слідстві. Окрім того, суд у своєму рішенні не спростував показання свідка ОСОБА_14 , що ОСОБА_15 віддав йому гроші для ОСОБА_12 в якості боргу.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок, а також ухвала апеляційного суду, якою залишено без зміни вирок суду першої інстанції, підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
При новому розгляді кримінального провадження суду необхідно ретельно дослідити всі докази надані органом досудового розслідування, дати належну правову оцінку діянням ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (за епізодом вимагання неправомірної вигоди у ОСОБА_13 ), ОСОБА_12 - за  ч. 2 ст. 361-2 КК України, а також перевірити доводи, викладені в скарзі захисника ОСОБА_8 , та прийняти законне й обґрунтоване рішення. 
За таких обставин, касаційна скарга захисника ОСОБА_8 , подана  в інтересах засудженого ОСОБА_12 , та касаційна скарга прокурора підлягають до часткового задоволення.
Керуючись ст. ст. 434, 436, 438, 441 КПК України та відповідно до п. 15 розділу                                      XI «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року                      № 2147-VIII),  Суд
у х в а л и в:
Касаційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_12 та прокурора задовольнити частково.
Вирок Білопільського районного суду Сумської області від 11 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 20 березня 2016 року стосовно ОСОБА_12 ,  ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 скасувати й призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з-під варти звільнити.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_17                                                   ОСОБА_2                                               ОСОБА_3