Постанова
Іменем України
 
11 жовтня 2018 року
м. Київ
 
справа № 331/5339/16-ц
 
провадження № 61-21312св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., 
Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 06 липня 2017 року у складі колегії суддів: Маловічко С. В., Кочеткової І. В., Гончар М. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до 
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Позовна заява мотивована тим, що 21 жовтня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_6 укладено договір позики, за яким вона передала у спільну сумісну власність відповідачів грошові кошти у розмірі 
3 200 000,00 грн без сплати процентів строком по 21 грудня 2015 року. Для забезпечення виконання зобов'язання з повернення суми позики у визначений договором строк між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_6 укладено договір іпотеки від 21 жовтня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Савицькою О. В., зареєстрований в реєстрі за № 805, за яким предметом іпотеки є нежитлові будівлі загальною площею 1 766,90 кв.м (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 124003123101), а саме: адміністративна будівля (літ. А-2) площею 561,9 кв.м, гараж (літ. Б) площею 16,2 кв.м, магазин (літ. А1-3) площею 1 188,8 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Вказане нерухоме майно належить іпотекодавцям на підставі договору купівлі-продажу (з відстрочкою платежу) від 19 листопада 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Н. В., зареєстрованого в реєстрі за № 3438. 
 
29 грудня 2015 року ОСОБА_4 поштою направила відповідачам письмові вимоги про повернення позики в сумі 3 200 000,00 грн в тридцятиденний строк з дати отримання вимоги. 06 січня 2016 року письмові вимоги про повернення позики в сумі 3 200 000,00 грн отримані особисто відповідачами, але в тридцятиденний строк з дати отримання вимоги виконані відповідачами не були. 
 
Відповідачі не виконали взяті на себе зобов'язання щодо повернення суми позики у розмірі 3 200 000,00 грн у строк до 21 грудня 2015 року, тому у ОСОБА_4 виникло право одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. 
 
ОСОБА_4 просила суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку».
 
Рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 21 вересня 
2016 року позовні вимоги задоволено.
 
Звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлові будівлі, загальною площею 1 766,90 кв.м (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 124003123101), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,2886 га, кадастровий номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності по 1/2 частині кожному на підставі договору купівлі-продажу з відстрочкою платежу від 19 листопада 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Н. В., зареєстрованого в реєстрі за 
№ 3438, який складається з: адміністративної будівлі (літ. А-2), площею 
561,9 кв.м; гаражу (літ. Б), площею 16,2 кв.м; магазину (літ. А1-3), площею 
1 188,8 кв.м - за рахунок якого задоволено вимоги ОСОБА_4 у загальному розмірі 3 200 000,00 грн до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за договором позики від 21 жовтня 2015 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_6
 
Застосовано процедуру продажу, встановлену статтею 38 Закону України «Про іпотеку», а саме дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателєм ОСОБА_4 від свого імені будь-якій особі-покупцеві, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавців ОСОБА_5 та ОСОБА_6
 
Зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 забезпечити збереження предмета іпотеки - нежитлові будівлі, загальною площею 1 766,90 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,2886 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (колишня назва вулиця Ілліча) (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 124003123101) на період його реалізації.
 
Визначено пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки - нежитлові будівлі, загальною площею 1 766,90 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,2886 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (колишня назва вулиця Ілліча) (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 124003123101) такими, що відсутні.
 
Визначено початкову ціну предмета іпотеки - нежитлові будівлі, загальною площею 1 766,90 кв.м, які складаються з: адміністративної будівлі (літ. А-2), площею 561,9 кв.м; гаражу (літ. Б), площею 16,2 кв.м; магазину (літ. А1-3), площею 1 188,8 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,2886 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (колишня назва вулиця Ілліча) (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 124003123101) для його подальшої реалізації у розмірі 3 169 749,00 грн.
 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 
6 890,00 грн судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі не виконали своїх зобов?язань з повернення позичених грошових коштів у визначений договором строк та на вимогу позивача, тому вважав, що позикодавець має право на задоволення своїх вимог за рахунок реалізації предмета іпотеки. При цьому, суд визначив пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки, такими, що відсутні.
 
Особа, яка не приймала участі у справі, але суд вирішив питання про її права та обов?язки товариство з обмеженою відповідальністю «АРТ РЕНТАЛ» (далі - ТОВ «АРТ РЕНТАЛ») оскаржило рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 21 вересня 2016 року в апеляційному порядку.
 
Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 06 липня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «АРТ РЕНТАЛ» задоволено.
 
Рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 21 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.
 
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «АРТ РЕНТАЛ» судовий збір в сумі 7 579,00 грн.
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ТОВ «АРТ РЕНТАЛ» є первісним іпотекодержателем спірного майна. Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про переважне право ТОВ «АРТ РЕНТАЛ» на задоволення своїх вимог первісного кредитора за рахунок цього ж майна.
 
25 липня 2017 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 через засоби поштового зв?язку подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просять скасувати рішення апеляційного суду Запорізької області від 06 липня 2017 року та залишити в силі рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 21 вересня 
2016 року,мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що ТОВ «АРТ РЕНТАЛ» не надав допустимих доказів офіційного визнання державою відступлення йому іпотеки дійсною, а також пов'язаність відповідачів будь-яким зобов'язанням чи договором з боржником ОСОБА_9 чи з первісним кредитором ТОВ «Укрпромбанк», що виключає його заінтересованість в апеляційному оскарженні рішення суду першої інстанції.  
 
01 грудня 2017 року ТОВ «АРТ РЕНТАЛ» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в яких просить касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду Запорізької області від 06 липня 2017 року залишити без змін.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» 
ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи наведені в запереченні на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Встановлено, що 21 жовтня 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали з ОСОБА_4 договір позики, згідно з яким отримали в позику грошові кошти в сумі 3 200 000,00 грн, які зобов?язались повернути до 21 грудня 
2015 року.
 
У забезпечення виконання вказаних зобов?язань сторони одночасно уклали нотаріально посвідчений іпотечний договір, згідно з яким ОСОБА_5 і ОСОБА_6 передали в іпотеку ОСОБА_4 нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1.
 
В обумовлений строк відповідачі не повернули грошові кошти позикодавцеві ОСОБА_4, а також не виконали її письмової вимоги про повернення позичених коштів у тридцятиденний термін з дня отримання вимоги, тому в позові вона просила звернути стягнення на іпотечне майно. 
 
Задовольняючи апеляційну скаргу ТОВ «АРТ РЕНТАЛ», суд апеляційної інстанції виходив із того, що на час набуття ТОВ «АРТ РЕНТАЛ» 25 березня 2016 року за договором відступлення права вимоги від ТОВ «ФК Інвест-Кредо» як первісного кредитора за іпотечним договором від 11 липня 2007 року 
№ 49/Zkin-07 заборгованість за кредитним договором від 11 липня 2007 року № 49/К-07 від з ФОП ОСОБА_9 не була погашена та складала 
9 933 811,55 грн. Рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 
21 вересня 2016 року про звернення стягнення для задоволення вимог 
ОСОБА_4 на предмет іпотеки, яким є теж саме нерухоме майно, позбавило ТОВ «АРТ РЕНТАЛ» можливості задовольнити його вимоги первісного кредитора за рахунок цього ж майна.
 
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції.
 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що за іпотечним договором 
від 11 липня 2007 року № 49/Zkin-07 іпотекодавцем ОСОБА_9 було передано в іпотеку ТОВ «Український промисловий банк» належне йому на праві власності нерухоме майно, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1, яке складається з адміністративної будівлі інв. № 066 площею 561,9 кв.м, гаражу інв. № 067 площею 16,2 кв.м, магазину площею 1 188,8 кв.м, для забезпечення виконання умов укладеного між цими ж сторонами кредитного договору від 11 липня 2007 року № 49/К-07.
 
11 липня 2007 року нотаріусом на підставі статті 73 Закону України «Про нотаріат» у зв?язку з посвідченням іпотечного договору накладено заборону відчуження зазначеного в договорі майна: адміністративної будівлі інв. № 066, гаражу інв. № 067, які належать ОСОБА_9 до припинення чи розірвання договору. Відомості про обтяження внесені до реєстру (номер запису про обтяження 1986804).
 
З пункту 1.4.1 цього договору слідує, що вказаний предмет іпотеки є також предметом іпотеки за попереднім договором іпотеки від 16 лютого 2006 року № 10-101ЗМВ/0б/1, укладеним між ОСОБА_9 та АКІБ «УкрСиббанк», яким як іпотекодержателем було надано дозвіл від 10 липня 2007 року № 33-151-556 на передачу іпотечного майна в наступну іпотеку.
 
Відповідно до договору від 05 вересня 2013 року № 31-Л, укладеного між ліквідатором ТОВ «Укрпромбанк», ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» і Національним банком України, активи, що перебували на балансі ТОВ «Укрпромбанк», передані в управління і довірчу власність ТОВ «ІК «ІФГ Капітал», внаслідок чого ТОВ «ІК «ІФГ Капітал» набуло статусу первісного кредитора. 
 
У відповідності до акта приймання-передавання від 01 жовтня 2013 року в управління непроданих активів ТОВ «Укрпромбанк» увійшла сума заборгованості ФОП ОСОБА_9 за кредитним договором від 11 липня 
2007 року № 49/К, яка складала 9 933 811,55 грн. 
 
Діючи відповідно до статті 1033 ЦК України та на підставі договору від 
05 вересня 2013 року № 31-Л, ТОВ «ІК «ІФГ Капітал» за нотаріально посвідченим договором від 05 лютого 2016 року як довірчий власник (первісний кредитор) відступило право вимоги за іпотечним договором від 
11 липня 2007 року № 49//Zkin-07 ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо», яке перед цим 03 лютого 2016 року за результатами аукціону та відповідно до договору про відступлення права вимоги від 05 лютого 2016 року набуло право вимоги заборгованості до ФОП ОСОБА_9 за кредитним договором від 11 липня 2007 року № 49/К-07 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії, укладеного між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_9
 
Відповідно до пункту 1.5 договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 05 лютого 2016 року новий кредитор в особі 
ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» замінює первісного кредитора у зазначених в іпотечному договорі зобов?язаннях. 
 
25 березня 2016 року ТОВ «ФК Інвест-Кредо» як первісний кредитор відступило право вимоги за іпотечним договором від 11 липня 2007 року № 49/Zkin-07 ТОВ «Арт Рентал» у зв?язку з укладенням між цими ж сторонами договору відступлення права вимоги від 25 березня 2016 року за кредитним договором від 11 липня 2007 року № 49/К-07. Договір про відступлення права вимоги посвідчений нотаріально.
 
До переходу спірного нерухомого майна в довірче управління ТОВ «ІК «ІФГ Капітал», яке є предметом іпотеки за іпотечним договором від 11 липня 
2007 року № 49//Zkin-07, цей об?єкт нерухомості був проданий на прилюдних торгах ТОВ «Верона Груп», які відбулись 22 липня 2013 року в порядку примусового виконання наказу від 02 серпня 2010 року № 25/184-09 господарського суду Дніпропетровської області про солідарне стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором від 11 липня 2007 року 
№ 49/К-07 з ФОП ОСОБА_9, ТОВ ВКФ «Будівельник», ПП «Стройсервіс-2000» в загальній сумі 10 984 303,17 грн. 
 
ТОВ «Верона Груп» отримало свідоцтво, видане приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 01 серпня 2013 року за реєстровим № 2224, у зв?язку з чим 18 листопада 2013 року внесено запис про припинення обтяження (номер запису про обтяження 1986790).
 
Під час розгляду справи за позовом ФОП ОСОБА_9 про визнання результатів вказаних торгів недійсними, 19 листопада 2013 року ТОВ «Верона Груп» за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу з відстрочкою платежу продало спірне нерухоме майно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частках - кожному по 1/2 частці, які здійснили реєстрацію права власності на це майно за собою. 
 
Постановою Вищого господарського суду України від 04 березня 2015 року задоволено позов ФОП ОСОБА_9, визнано недійсними та скасовано результати прилюдних торгів, які проведені 22 липня 2013 року.
 
За таких обставин іпотека за іпотечним договором від 11 липня 2007 року 
№ 49/Zkin-07 не може вважатись припиненою у відповідності до вимог статті 17 Закону України «Про іпотеку».
 
Згідно зі статтею 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
 
Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.
 
У статті 19 Закону України «Про заставу» передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.
 
За правилом частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
 
Згідно з частинами шостою та сьомою статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
 
Оцінюючи докази в їх сукупності, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок, що позивач ТОВ «АРТ РЕНТАЛ» маєпереважне право на задоволення своїх вимог як первісний кредитор за рахунок спірного майна.
 
Доводи касаційної скарги є безпідставними, зводяться до переоцінки доказів та не спростовують висновку суду апеляційної інстанції.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду Запорізької області від 06 липня 2017 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишити без задоволення.
 
Рішення апеляційного суду Запорізької області від 06 липня 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                            В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська