ПОСТАНОВА
Іменем України

29 серпня 2018 року 
Київ
справа №802/634/18-а
адміністративне провадження №К/9901/55280/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у порядку письмового провадження
касаційну скаргу | ОСОБА_2
на рішення | Вінницького окружного адміністративного суду від 26.03.2018 (суддя М.П. Альчук)
та постанову | Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06.06.2018(колегія у складі суддів: О.П. Курко, Т.О. Драчук,  Д.І. Совгира)
у справі | №802/634/18-а
за позовом | Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - ДФС)
до | ОСОБА_2
про | стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

          ДФС звернулося до Вінницького окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якому просила стягнути з фізичної особи ОСОБА_2 суму податкового боргу в розмірі  42897 грн. 34 коп. Позовну заяву обґрунтовує тим, що податковий борг у позивача виник 04.09.2015 та підтверджується карткою особового рахунку за 2015-2017 рік і податковою вимогою №664-17 від 05.04.2017, що підлягає стягненню.  
          Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26.03.2018, яка залишена без змін постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06.06.2018, позовну заяву задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 податковий борг в сумі 42897 грн. 34 коп.
          Задовольняючи позовну заяву ДФС, суди попередніх інстанцій зазначили, що податковий борг у відповідача виник ще у 2015 році, про що свідчить неоскаржена податкова вимога, тоді як станом на 2017 рік сума боргу збільшилась до 42897 грн. 34 коп. При цьому, суди не прийняли до уваги доводи відповідача про те, що вона звільнена від сплати податку на землю згідно статті 281 Податкового кодексу України (далі - ПК України), як пенсіонер за віком, оскільки вказані пільги встановлені для фізичних осіб - платників земельного податку, однак в даному випадку податковий борг стосується податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
          Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати, направивши справу на новий розгляд, оскільки вважає, що судами не було взято до уваги її доводи про розміри квартири на яку було нарахований податок, який надалі був віднесений позивачем до податкового боргу. Також зазначає, що вона є пенсіонеркою за віком, яка нещодавно перенесла оперативне втручання, для чого брались неодноразові кредити в банківських установах, у зв'язку із чим сплатити податок на нерухоме майно, яке є її власністю, не має можливості.  
          Від позивача відзиву на касаційну скаргу відповідача не надходило, що не перешкоджає її розгляду по суті.
          Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.
          Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач має заборгованість в загальній сумі 42897 грн. 34 коп. з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, який підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості, яка виникла у зв'язку із несплатою грошових зобов'язань, визначених у податкових повідомленнях-рішеннях №14650-13 від 15.05.2017, № 53624-13 від 09.06.2016 та № 572-17 від 04.06.2015.
Наявність у відповідача вказаної заборгованості також підтверджується особовою карткою платника податків, та податковою вимогою форми «Ф» від 05.04.2017 № 664-17 на суму 9214 грн. 03 коп., яка була вручена їй під розписку, однак залишилась не виконаною, а заборгованість не погашеною.
          Згідно із підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України  податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
Аналізуючи наведені норми ПК України, враховуючи наявність у відповідача непогашеного податкового боргу за 2015 рік, а також наявність вчасно не сплачених ним узгоджених сум податкового зобов'язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015-2017 роки, Суд вважає правильними рішення судів попередніх інстанцій, згідно яких позовна заява була задоволена. 
При цьому, відповідач доводить Суду про незаконність судових рішень, оскільки судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки вказаних нею обставин щодо розмірів її квартири, на яку було нарахований податок. Разом з тим, дані обставини підлягають перевірці в межах іншої адміністративної справи - про оскарження податкових повідомлень-рішень, якими цей податок був визначений. 
Крім того, питання щодо неможливості сплати суми боргу в зв'язку з відсутністю коштів також підлягає вирішенню окремо, або шляхом звернення до податкового органу з заявою щодо відстрочення або розстрочення податкового боргу відповідно до статті 100 ПК, або до суду відповідно до статті 378 КАС України.
          Таким чином, суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.
          Відповідно до статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
          Керуючись статтями 341, 345, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26.03.2018 та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06.06.2018 - без змін.          
2. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

........................

........................

........................

В.П.Юрченко 
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник 
Судді Верховного Суду