Постанова
Іменем  України
 
24 жовтня 2018 року
м. Київ
 
справа № 520/14809/14-ц
провадження № 61-8842св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_3, 
відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 січня 2016 року у складі судді Реви С. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2016 року у складі колегії суддів: Кононенко Н. А., Гайворонського С. П., Сегеди С. М.,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів та повернення коштів за банківським вкладом.
Позовна заява мотивована тим, що 12 липня 2012 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі анкети-заяви було укладено договір банківського вкладу, і позивач отримав розрахункову картку № НОМЕР_2. Банк прийняв на цей рахунок безвідсотковий вклад у розмірі 7 067,00 дол. США. Вказана анкета-заява була підписана у м. Керч Автономної Республіки Крим. Також позивач у ПАТ КБ «ПриватБанк» оформив іменну GOLD картку № НОМЕР_6 строком дії до 2017 року.
У березні 2014 року позивач звернувся до відділення банку із заявою про отримання суми вкладу.
Листами ПАТ КБ «ПриватБанк» від 08 жовтня 2014 року № 20.1.0.0.0/7-20141007/3337 та від 23 жовтня 2014 року № 20.1.0.0.0/7-20141022-3337 ОСОБА_3 повністю відмовлено в отриманні вкладу з причини, що картка була емітована в Автономній Республіці Крим, а через неможливість здійснення Національним банком України регулювання та нагляду за діяльністю банків та відокремлених підрозділів, що розташовані на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та м. Севастополь, банк припинив подальшу діяльність та території Автономної Республіки Крим та м. Севастополь відповідно до постанови Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260.
ОСОБА_3 стверджує, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором банківського вкладу, платіжні картки № НОМЕР_2 та № НОМЕР_6 залишаються заблокованими, будь-які операції з ними неможливі. Крім того, відповідач не має підстав для відмови у розблокуванні платіжних карток ОСОБА_3, оскільки загальні умови користування платіжними картками ПАТ КБ «ПриватБанк» не передбачають територіальних обмежень у використанні картки, а обставини тимчасової окупації Автономної Республіки Крим та м. Севастополя не пов'язані з використанням електронного карткового рахунка.
Позивач уточнив позов та просив визнати відмову банку в поверненні грошових коштів за розрахунковими картками такою, що не відповідає вимогам закону; стягнути з відповідача грошові кошти згідно з умовами анкети-заяви від 12 липня 2012 року у розмірі 7 067,53 дол. США за платіжною карткою № НОМЕР_2, що еквівалентно 170 892,87 грн, та суму грошових коштів у розмірі 290,86 дол. США за платіжною карткою GOLD № НОМЕР_6, що еквівалентно 7 032,99 грн.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 січня 2016 року позов задоволено.
Визнано відмову ПАТ КБ «ПриватБанк» у поверненні ОСОБА_3 грошових коштів за розрахунковими картками № НОМЕР_2 та № НОМЕР_6 такою, що не відповідає вимогам закону.
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 7 067,53 дол. США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 170 892,87 грн, та 290,86 дол. США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 7 032,99 грн, всього 7 358,39 дол. США, що еквівалентно 177 925,86 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачу незаконно відмовлено у видачі грошових коштів з карткового рахунка, оскільки дія картки не обмежена територіально.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що наявність коштів на банківських рахунках підтверджується електронними виписками з розрахункових рахунків позивача. Обов'язок оформлення вкладу покладається на банківську установу.
У касаційній скарзі, поданій у квітні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно застосували норми матеріального права щодо банківського вкладу; керувалися Умовами та правилами надання банківських послуг, які регулюють кредитні правовідносини, а не банківського вкладу; позивач не надав доказів відкриття рахунків та укладення договорів банківського рахунка та доказів внесення коштів на рахунки. 
У січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надішли заперечення на касаційну скаргу, у яких ОСОБА_3 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Суд встановив, що 12 липня 2012 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі анкети-заяви було укладено договір банківського вкладу, і позивач отримав розрахункову картку № НОМЕР_2. Банк прийняв на цей рахунок безвідсотковий вклад у розмірі 7 067,00 дол. США. Вказана анкета-заява була підписана у м. Керч Автономної Республіки Крим. Також позивач у ПАТ КБ «ПриватБанк» оформив іменну GOLD картку № НОМЕР_6 строком дії до 2017 року.
У березні 2014 року позивач звернувся до відділення банку із заявою про отримання суми вкладу. 
ПАТ КБ «ПриватБанк» листами від 08 жовтня 2014 року № 20.1.0.0.0/7-20141007/3337 та від 23 жовтня 2014 року №20.1.0.0.0/7-20141022-3337 повністю відмовило ОСОБА_3 з причини, що картка була емітована в Автономній Республіці Крим, а через неможливість здійснення Національним банком України регулювання та нагляду за діяльністю банків та відокремлених підрозділів, що розташовані на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та м. Севастополь, банк припинив подальшу діяльність та території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя відповідно до постанови Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260.
Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що наявність коштів на розрахунковій картці № НОМЕР_2 у розмірі 7 067,53 дол. США підтверджується банківською випискою від 21 жовтня 2014 року № НОМЕР_1; банківська виписка від 21 жовтня 2014 року № НОМЕР_1 підтверджує наявність коштів на розрахунковій картці № НОМЕР_6 у розмірі 290,86 дол. США (а. с. 15-18). 
Також суди встановили, що згідно з довідкою про банківські операції від 26 березня 2015 року № 2326006 у позивача відкрито декілька рахунків у ПАТ КБ «ПриватБанк», у тому числі дебетова картка № НОМЕР_2, на якій наявний залишок коштів у розмірі 7 067,53 дол. США, позивач за звітній період на цей рахунок вніс 5 575,26 дол. США. Також за звітній період на рахунок № НОМЕР_3 було внесено 10 005,26 дол. США, на рахунок № НОМЕР_4 було внесено 4 447,92 дол. США, на картці Gold № НОМЕР_5 станом на 31 грудня 2014 року існує заборгованість у розмірі 290,86 дол. США. Ця довідка видана ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Дніпропетровську у відділенні на вул. Набережній, 50, має усі необхідні реквізити для цього документа (а. с. 100-101).
Крім того, в особистому кабінеті позивача на офіційному сайті https://www.privat24.ua є електронна виписка за його рахунками, з якої відомо, що 09 жовтня 2014 року ОСОБА_3 отримав заробітну плату на картку № НОМЕР_7 у сумі 7 067,53 дол. США.
Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 
Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. 
У письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між фізичною та юридичною особою (пункт 2 частини першої статті 208 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.
Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунка. 
Договір банківського рахунку та договір банківського вкладу укладаються в письмовій  формі.  Один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис. (пункт 1.9 Інструкції № 492).
Згідно з пунктом 1.16 Інструкції № 492 днем відкриття поточного рахунка клієнта вважається дата, що зазначена на заяві про відкриття цього рахунка в розділі «Відмітки банку».
Пунктом 1.19 Інструкції № 492 передбачено, що тексти заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів (за потреби) можуть бути зазначені в договорі банківського рахунку між банком і клієнтом - фізичною особою за довільною формою, але із збереженням реквізитів, передбачених у відповідних додатках до цієї Інструкції. 
Операції за рахунками здійснюються з урахуванням особливостей, визначених Інструкцією № 492, Положенням про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137 (із змінами) (далі - Положення), та відповідними нормативно-правовими актами Національного банку України.
Відповідно до пункту 4.14 Положення емітенти платіжних карток зобов'язані в порядку та строки, визначені договором, надавати клієнтам виписки про рух коштів на їх картрахунках за операціями, що виконані клієнтами та їх довіреними особами.
Виписка про рух коштів на картрахунку може надаватися клієнту безпосередньо в банку, надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат тощо.
Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) за картковими рахунками клієнтів обумовлюються у договорі банківського рахунка, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунка.
Результат аналізу зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що укладення договору банківського рахунка під час відкриття банком карткового рахунка клієнту є обов'язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями слугує доказом укладення такого договору.
Згідно з довідкою про банківські операції від 26 березня 2015 року № 2326006 у позивача відкрито декілька рахунків у ПАТ КБ «ПриватБанк», у тому числі дебетова картка № НОМЕР_2, на якій наявний залишок коштів у розмірі 7 067,53 дол. США, позивач за звітній період на цей рахунок вніс 5 575,26 дол. США. Також за звітній період на рахунок № НОМЕР_3 було внесено 10 005,26 дол. США, на рахунок № НОМЕР_4 було внесено 4 447,92 дол. США, на картці Gold № НОМЕР_5 станом на 31 грудня 2014 року існує заборгованість у розмірі 290,86 дол. США. Ця довідка видана ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Дніпропетровську у відділенні на вул. Набережній, 50, має усі необхідні реквізити для цього документа.
Наведені докази беззаперечно підтверджують як факт відкриття позивачем у ПАТ КБ «ПриватБанк» двох карткових рахунків, тобто укладення між сторонами договорів банківського рахунка, так і наявність на цих рахунках грошових коштів та їх суму.
Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.
Частинами першою, третьою статті 1075 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами. 
У рішенні у справі «Zolotas проти Греції (№ 2)» Європейський суд з прав людини зазначив, що «…на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунка може добросовісно очікувати, щоб вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, щоб він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаного з ними права. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави».
Наведеним спростовуються доводи касаційної скарги про те, що суди неправильно застосували норми матеріального права щодо банківського вкладу, а позивач не надав доказів відкриття рахунків та укладення договорів банківського рахунка та доказів внесення коштів на рахунки.
Крім того, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, ПАТ КБ «ПриватБанк» не заперечував сам факт наявності коштів на рахунку позивача та не спростував цього факту належними доказами. 
При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, правильно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2016 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | В. С. Висоцька
Судді: | А. О. Лесько   С. Ю. Мартєв    В. М. Сімоненко    С. П. Штелик