Постанова
Іменем України      
 
12 вересня 2018 року
місто Київ
 
справа № 760/18555/15-ц
провадження № 61-8882зпв18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.
учасники справи:
позивач - ОСОБА_3
відповідачі: Київська міська рада, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві Міністерства юстиції України
заявник - ОСОБА_4,
розглянув у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Апеляційного суду міста Києва від 18 травня 2017 року у складі колегії суддів: Семенюк Т. А., Прокопчук Н. О., Саліхова В. В. та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2017 року у складі судді Висоцької В. В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Київської міської ради, Головного територіального управління юстиції у м. Києві Міністерства юстиції України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, просила визнати причину пропуску нею строку для прийняття спадщини поважною, визначити три місяці з дня набрання законної сили рішенням суду додатковий строк для прийняття спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позивач обґрунтовувала заявлені вимоги тим, що на час відкриття спадщини тяжко хворіла, не могла самостійно пересуватися, перебуваючи з 23 липня 2013 року на лікуванні на денному стаціонарі у відділенні хірургії в Комунальному некомерційному підприємстві Шевченківського району м. Києва «Консультативно-діагностичному центрі» у філії № 5 з приводу захворювання рухомо-опорного апарату, внаслідок ураження якого з 25 червня 2015 року їй встановлена ІІ група інвалідності безстроково.
Зважаючи на наведені обставини, позивач була позбавлена можливості вчасно звернутись із заявою про прийняття спадщини до П'ятої Київської державної нотаріальної контори, тому звернулася лише в травні 2015 року, проте листом від 27 травня 2015 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із пропуском встановленого законом строку.
Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 20 січня 2016 року позов задоволено, визначено ОСОБА_3 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 тривалістю у три місяці після набрання рішенням законної сили.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 травня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито у зв'язку зі смертю позивача та відсутністю правонаступництва у правовідносинах.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4, подану як правонаступником ОСОБА_3, повернуто особі, яка її подала. 
У заяві про перегляд судових рішень Верховним Судом України ОСОБА_6 в порядку, передбаченому статтею 355 ЦПК України 
(в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), просить скасувати ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 18 травня 2017 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2017 року, справу направити на розгляд до Апеляційного суду міста Києва. 
Заявник посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, а саме пункту 1 частини першої статті 201 ЦПК України 2004 року.
На обґрунтування заяви ОСОБА_4 надала копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 14 листопада 2016 року у справі № 127/26286/15-ц.
Ухвалою Верховного Суду України від 19 вересня 2017 року відкрито провадження у справі та витребувано її матеріали із Солом'янського районного суду міста Києва.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України 
№ 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Заява ОСОБА_4 про перегляд ухвали Апеляційного суду міста Києва від 18 травня 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2017 рокупередана до Верховного Суду у лютому 2018 року.
Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року справу призначено до розгляду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені у заяві доводи, Верховний Суд дійшов висновку, що заява про перегляд судових рішень не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 360-5 ЦПК України 2004 року Верховний Суд України відмовляє в задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою перегляду справи, не підтвердилися, або норми права у рішенні, про перегляд якого подана заява, були застосовані правильно.
У справі, яка переглядається, суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, яка була матір'ю позивача ОСОБА_3, після смерті якої залишилось спадкове майно.
ОСОБА_5 20 листопада 2003 року склала заповіт, відповідно до якого все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і, взагалі, все те, що належало їй на день смерті та на що вона мала за законом право, заповіла своїй дочці, ОСОБА_3
На час відкриття спадщини позивач хворіла, не могла самостійно пересуватися та з 23 липня 2013 року перебувала на лікуванні у денному стаціонарі у відділенні хірургії в Комунальному некомерційному підприємстві Шевченківського району м. Києва «Консультативно-діагностичному центрі» у філії № 5 з приводу лікування захворювання рухомо-опорного апарату, у зв'язку з чим позбавлена можливості вчасно звернутися із заявою про прийняття спадщини.
З 25 червня 2015 року ОСОБА_3 встановлена ІІ група інвалідності довічно.
У травні 2015 року позивач звернулась до П'ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини, проте листом від 27 травня 2015 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропуском встановленого строку.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23 грудня 2015 року, серія НОМЕР_1. 
ОСОБА_7, який представляв інтереси позивача на підставі довіреності, не повідомив суд про смерть ОСОБА_3 та про припинення дії довіреності у зв'язку зі смертю довірителя.
Ухваливши закрити провадження у справі відповідно до пункту 6 частини першої статті 205 ЦПК України, апеляційний суд зробив висновок, що вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини нерозривно пов'язані із особою позивача, а тому правонаступництво у цивільній справі за правилами статті 37 ЦПК України 2004 року є неможливим.
Повертаючи касаційну скаргу особі, яка її подала, суд касаційної інстанції зазначив, що ОСОБА_4 не є стороною у справі, питання про її права чи обов'язки судами не вирішувалося.
В ухваленому у цій справі судовому рішенні, на яке посилається заявник як на приклад неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що процесуальне правонаступництво у спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини ґрунтується на правилах статті 1276 ЦК України. Зважаючи на наведене, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зробив висновок про наявність підстав для зупинення провадження у справі відповідно до пункту 1 частини першої статті 201 ЦПК України 2004 року до залучення до участі у справі правонаступників померлого позивача.
Системний аналіз змісту зазначених судових рішень судів касаційної інстанції у цій справі та наданого для порівняння дає підстави для висновку про відсутність норми права, яка була неоднакового застосована судами касаційної інстанції у подібних правовідносинах:
- в ухвалі суду касаційної інстанції у цій справі вирішувалось питання, чи стосується прав та інтересів заявника рішення у справі відповідно до правил статті 324 ЦПК України 2004 року, а отже, чи має право заявник на касаційне оскарження судових рішень, 
- натомість в ухвалі суду касаційної інстанції, наданої для порівняння, застосовано правило пункту 1 частини першої статті 201 ЦПК України щодо наявності підстав для зупинення провадження у справі.
Підсумовуючи, Верховний Суд не встановив факт неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, а тому заява ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Апеляційного суду міста Києва від 18 травня 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2017 рокузадоволенню не підлягає.
Керуючись пунктом 1 частини першої статті 355, пунктом 2 частини першої статті 360-3, частиною першою статті 360-5 ЦПК України 2004 року, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Апеляційного суду міста Києва від 18 травня 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2017 року відмовити.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                          В. А. Стрільчук
 
Судді                                                                                                            В. О. Кузнєцов
 
С. О. Погрібний
 
                                                                                                                      О. В. Ступак
 
                                                                                                                      Г. І. Усик