ПОСТАНОВА
Іменем України

30 жовтня 2018 року 
Київ
справа №592/7959/17
адміністративне провадження №К/9901/5260/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Мороз Л.Л.,
суддів:  Бучик А.Ю., Гімона М.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції адміністративну справу №592/7959/17
за позовом ОСОБА_1 до Головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області Шумера Ігоря Васильовича про скасування постанови, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області Шумера Ігоря Васильовича на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року, постановлену суддею Яковенко М.М.,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області Шумера Ігоря Васильовича про скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності №162 від 07.07.2017, яким його визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96-1 КУпАП.
Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 1 листопада 2017 року позов задоволено частково.
Головний інспектор будівельного нагляду інспекційного відділу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області Шумер І.В. оскаржив постанову суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Оскаржуваною ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року апеляційну скаргу відповідача залишено без руху з підстав несплати судового збору.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням апеляційного суду, відповідач подав касаційну скаргу у якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду, зобов'язавши суд відкрити апеляційне провадження у справі.
У поданому відзиві позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін. 
Суд, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про часткове задоволення скарги з огляду на таке.
Як уже зазначено, залишаючи без руху апеляційну скаргу Головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області Шумера Ігоря Васильовича на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 1 листопада 2017 року, суддя-доповідач апеляційного суду виходив із її невідповідності вимогам частини шостої статті 187 КАС України (в редакції, яка була чинна на час ухвалення оскаржуваного судового рішення) в частині необхідності надання документа про сплату судового збору.
Верховний Суд вказує на помилковість такого висновку.
Як убачається з матеріалів справи, предметом цього спору є постанова у справі про адміністративне правопорушення, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення статті 96-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).
Частиною четвертою статті 288 КУпАП визначено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита. Визначальним у цій нормі є припис (веління) про те, що у разі незгоди і оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення особа, яка її оскаржила, не обтяжується обов'язком сплачувати платіж, який належить сплачувати на загальних підставах.
У частині четвертій статті 288 КУпАП видом платежу, від якого звільняються особи, що оскаржують постанову про накладення адміністративного стягнення, встановлено державне мито. На час виникнення спірних правовідносин за звернення до суду у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державного управління сплачують інший вид платежу - судовий збір, правові засади справляння якого, платники, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, встановлені Законом України «Про судовий збір».
За Декретом Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року № 7-93 «Про державне мито» в редакцій, чинній до набрання чинності Законом України «Про судовий збір», державне мито справлялося із: 1) позовних заяв, заяв (скарг) у справах окремого провадження, з апеляційних скарг на рішення судів і скарг на рішення, що набрали законної сили. Цей нормативний акт не містив положень про сплату державного мита як особою, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, так і органом (посадовою) особою, яка прийняла таку постанову.
11 листопада 2011 року набрав чинності Закон України «Про судовий збір», який із цієї дати не припинив дію законодавчих актів, які передбачали пільгу щодо сплати судового збору за подання заяви про розгляд в порядку адміністративного судочинства окремих видів рішень органів державної влади, як-то правила частини четвертої статті 288 КУпАП, або обмежив можливість прийняття таких актів у майбутньому.
Таким чином, у справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення позивач звільняється від сплати судового збору.
У випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, позивач вправі оскаржити його в апеляційному порядку. Однаковою мірою це стосується й відповідача у спірних правовідносинах, оскільки він як рівноправна сторона в адміністративній справі також має право на апеляційне/касаційне оскарження судового рішення.
Необхідними умовами для обчислення та сплати судового збору за подання апеляційної/касаційної скарги у цій категорії справ є встановлення і віднесення предмета оскарження до об'єктів справляння судового збору; ставка цього платежу, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. Розгляд позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення провадиться з урахуванням положень статей 287, 288 КУпАП, які передбачають звільнення від сплати платежу за судовий перегляд цих рішень. Норми Закону України «Про судовий збір» не містять положень щодо підстав, умов, розміру та порядку сплати судового збору за подання позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, а відтак і за подання апеляційної/касаційної скарги.
Таким чином, у разі звернення особи до суду з позовом щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою її притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, судовий збір у порядку та розмірах, встановлених Законом України «Про судовий збір», не сплачується. При цьому позивачі у таких справах звільняються від сплати судового збору і при оскарженні судових рішень у апеляційному чи касаційному порядку.
У зв'язку з цим, за подання позивачем або відповідачем - суб'єктом владних повноважень апеляційної/касаційної скарги на рішення адміністративного суду у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у поряду і розмірах, встановлених Законом України «Про судовий збір», сплаті не підлягає.
Відтак, помилковим є висновок суду апеляційної інстанції про невідповідність апеляційної скарги Головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області Шумера Ігоря Васильовича вимогам частини шостої статті 187 КАС України (в редакції, яка була чинна на час ухвалення оскаржуваного судового рішення), що потягнуло залишення апеляційної скарги без руху.
За такого правового регулювання та обставин справи, суд апеляційної інстанції допустив порушення процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Частиною першою статті 353 цього ж Кодексу закріплено, що підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Таким чином, оскільки суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а згадане судове рішення - скасуванню із направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду на стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Разом з цим, не підлягає задоволенню вимога касаційної скарги в частині зобов'язання відкрити апеляційне провадження у справі з тих підстав, що суд касаційної інстанції не наділений такими повноваженнями.
Керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 356  Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області Шумера Ігоря Васильовича задовольнити частково.
Ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року у справі №592/7959/17 скасувати і передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз
А.Ю. Бучик
М.М. Гімон ,
Судді Верховного Суду