Постанова
Іменем України
 
05 вересня 2018 року
м. Київ
 
справа № 638/12205/17
провадження № 61-5822 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного  суду:
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
відповідач - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова Міністерства оборони України,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Яцина В. Б., 
Бурлака І. В., Карімової Л. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України (далі - КЕВ м. Харкова Міністерства оборони України) про визнання наймачем та визнання права користування реконструйованими приміщеннями квартири.
 
На обгрунтування позовних вимог зазначав, що з 17 лютого 2006 року він на підставі спеціального ордеру № 3 є наймачем кімнат № № 5, 6, 7 у квартирі 
АДРЕСА_1, площею 
42,3 кв.м.
 
У 2014 році він самовільно зробив часткову реконструкцію квартири, а саме: приєднав частину приміщень загального користування: № № 8, 9, 10, 11, 12, 13, загальною площею 23,6 кв.м та лоджії, площею 7,8 кв.м до приміщення кімнат квартири № № 5, 6, 7. В процесі реконструкції були виконані будівельні роботи з утворення дверного отвору (приміщення № 7) виходу на лоджію, який став відокремленим входом до квартири, також був утворений дверний отвір із приміщення № 5 у приміщення № 8, на ділянці приміщення № 9 була утворена перегородка із листів гіпсокартону по металевому каркасу, на ділянці приміщення № 8 - перегородка із пінобетонних блоків, внаслідок чого  утворилася ізольована квартира № 29-А.
 
Здійснення такої реконструкції не призвело до порушення прав інших власників (користувачів) житлових приміщень будинку АДРЕСА_1, технічний стан будівельних конструкцій забезпечує несучу здатність, достатню для збереження виконаних робіт та подальшої експлуатації і не впливає на несучу здатність будівельних конструкцій всієї будівлі.
 
Ураховуючи наведене, а також виконання обов'язку щодо належного утримання житлової площі та несення витрат по оплаті комунальних послуг, просив: визнати його основним наймачем та визнати за ним та його сім'єю - донькою ОСОБА_4 та онукою ОСОБА_5, право користування реконструйованою ізольованою квартирою АДРЕСА_1, що утворилася внаслідок виконаних ним будівельних робіт з приєднання частини приміщень загального користування № № 8, 9, 10, 11, 12, 13, загальною площею 23,6 кв.м та лоджії, площею 7,8 кв.м до приміщення квартири № № 5, 6, 7, з утворенням дверного отвору (приміщення № 7) виходу на лоджію, який став відокремленим входом до квартири, утворення дверного отвору із приміщення № 5 у приміщення 
№ 8, утвореної перегородки із листів гіпсокартону по металевому каркасу на ділянці приміщення № 9, на ділянці приміщення № 8 утвореної перегородки із пінобетонних блоків, яка складається з: житлової кімнати площею 12,2 кв.м (№ 5), житлової кімнати площею 12,4 кв.м (№ 6), житлової кімнати площею 17,5 кв.м (№ 7), кухні площею 8,4 кв.м (№ 8), коридору площею 9,2 кв.м (№ 9), умивальника площею 1,6 кв.м (№ 10), вбиральні площею 1,0 кв.м (№ 11), санвузлу площею 2,3 кв.м (12), комори площею 1,1 кв.м (№ 13), усього загальною площею 65,7 кв.м.
 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
 
Визнано реконструкцію квартири, зробленої ОСОБА_1 шляхом приєднання частини приміщень загального користування № № 8, 9, 10, 11, 12, 13, загальною площею 23,6 кв.м і лоджії, площею 7,8 кв.м до приміщень квартири № № 5, 6, 7, виконані будівельні роботи з утворення дверного отвору (приміщення № 7) виходу на лоджію, який став відокремленим входом до квартири, утворенийдверний отвір із приміщення № 5 в приміщення № 8, на ділянці приміщення № 9 утворену перегородку із листів гіпсокартону по металевому каркасу, на ділянці приміщення № 8утворенуперегородку із пінобетонних блоків, внаслідок чого утворилася ізольована квартира 
АДРЕСА_1.
 
Визнано ОСОБА_1 основним наймачем та право користування за ним та його сім'єю: донькою ОСОБА_4, онукою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, приміщеннями реконструйованої ізольованої квартири АДРЕСА_1, яка складається з: житлової кімнати площею 12,2 кв.м (№ 5); житлової кімнати площею 12,4 кв.м (№ 6); житлової кімнати площею 17,5 кв.м (№ 7); кухні площею 8,4 кв.м (№ 8); коридору площею 9,2 кв.м (№ 9); умивальника площею 1,6 кв.м (№ 10); вбиральні площею 1,0 кв.м (№ 11); санвузлу площею 2,3 кв.м (12); комори площею 1,1 кв.м (№ 13), усього загальною площею 
65,7 кв.м.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що здійснена позивачем реконструкція не порушує прав власників (користувачів) інших жилих приміщень будинку АДРЕСА_1, він справно виконує обов'язки з утримання у належному стані житлової площі, несе усі витрати з оплати за житло, інші комунальні послуги, з утримання прибудинкової території, а тому має права і несе обов'язки наймача житлових приміщень, тобто фактично має статус наймача житла у квартирі АДРЕСА_1.
 
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року апеляційну скаргу КЕВ м. Харкова Міністерства оборони України задоволено, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що спірна реконструкція, у результаті якої було змінено площу, кількість та склад приміщень, у порушення вимог частини другої статті 100 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) була здійснена позивачем без згоди наймодавця (орендодавця), а тому не може бути узаконена.
 
У січні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ОСОБА_1, у якій заявник просив скасувати рішення Апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року та залишити в силі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2017 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
 
Касаційна скарга обгрунтована тим, що судом апеляційної інстанції не ураховано, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України та майже 
15 років стоїть у черзі на отримання квартири. Умови проживання у спірній квартирі потребували поліпшення, а тому він за власний кошт здійснив її реконструкцію, дозвіл на яку отримав ще у 2014 року, однак він не зберігся. Здійснена ним реконструкція не порушує прав інших власників та користувачів, більш того кожна сім'я отримала власну приватну територію, що покращує морально-психологічний стан та зберігає добросусідські відносини. Він не ставив питання про визнання права власності на реконструйовану квартиру, а тому право власності Міністерства оборони України не порушено. Здійснена ним реконструкція не є самовільним будівництвом, а тому до спірних правовідносин не може бути застосовано положення статті 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Також зазначав, що апеляційний суд безпідставно прийняв апеляційну скаргу відповідача, оскільки вона була подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, без оплати судового збору та особою, яка не мала повноважень на її подачу. При цьому уповноважений представник відповідача - ОСОБА_6 в цілому підтримав позов, але відмовився від апеляційної скарги КЕВ 
м. Харкова Міністерства оборони України.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що 17 лютого 2006 року ОСОБА_1 за спеціальним ордером № 3 Харківської квартирно-експлуатаційної частини вселився до кімнат № № 5, 6, 7 у квартирі АДРЕСА_1, площею 42,3 кв.м, складом сім'ї 5 осіб (він, ОСОБА_7 - дружина, ОСОБА_8 - донька, ОСОБА_9 - мати, ОСОБА_10 - мати дружини). 
 
25 березня 2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_7 розірвано. Позивач з донькою ОСОБА_4 (прізвище після укладення шлюбу) та онукою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані та постійно мешкають за вищевказаною адресою. 
 
У 2014 році ОСОБА_1 самовільно здійснив часткову реконструкцію квартири, а саме: приєднав частину приміщень загального користування № № 8, 9, 10, 11, 12, 13, загальною площею 23,6 кв.м і лоджію площею 7,8 кв.м до приміщень квартири № № 5, 6, 7. В процесі реконструкції були виконані будівельні роботи по утворенню дверного отвору (приміщення № 7) виходу на лоджію, який став відокремленим входом до квартири, також був утворений дверний отвір із приміщення № 5 у приміщення № 8, на ділянці приміщення 
№ 9 була утворена перегородка із листів гіпсокартону по металевому каркасу, на ділянці приміщення № 8 була утворена перегородка із пінобетонних блоків.
 
З технічного висновку обстеження будівельних конструкцій та інженерних комунікацій реконструйованої квартири № 29-А (приміщення № № 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13) по АДРЕСА_1, для оцінювання можливості збереження і подальшої експлуатації під житло вбачається:
- технічний стан будівельних конструкцій обстеженої частини будівлі - забезпечує несучу здатність, достатню для збереження виконаних робіт і подальшої експлуатації приміщень за своїм функціональним призначенням, як житла;
- реконструкція приміщень квартири, включаючи виконання окремих будівельних робіт з часткового перепланування і утворення дверних отворів - не впливає негативно на несучу здатність будівельних конструкцій будівлі;
- виконані будівельні роботи з будівельною готовністю об'єкту 100 %, відповідають вимогам діючих будівельних норм та правил і не порушують прав власників прилеглих ділянок будівлі.
 
Згідно викопіювання поверхового плану та експлікації квартири АДРЕСА_1, виконаного Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 18 жовтня 2016 року, та пропозиції про можливість присвоєння окремої поштової адреси АДРЕСА_1, загальна площа реконструйованої ізольованої квартири складає 
65,7 кв.м, а саме: житлова кімната площею 12,2 кв.м (№ 5); житлова кімната площею 12,4 кв.м (№ 6); житлова кімната площею 17,5 кв.м (№ 7); кухня площею 8,4 кв.м (№ 8); коридор площею 9,2 кв.м (№ 9); умивальник площею 1,6 кв.м (№ 10); вбиральня площею 1,0 кв.м (№ 11); санвузол площею 2,3 кв.м (12); комора площею 1,1 кв.м (№ 13).
 
У результаті реконструкції квартири № 29 була утворена ізольована квартира за № 29-А.
 
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
 
Держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР та іншими нормативно-правовими актами (стаття 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).
 
Відповідно до частин першої, другої статті 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. 
 
Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається у письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. 
 
Згідно з частиною першою статті 63 ЖК Української РСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. 
 
Відповідно до частини першої статті 778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця.
 
Статтею 100 ЖК Української РСР передбачено, що виконання наймачем робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується. 
 
Виконання робіт, визначених частиною першою цієї статті, внаслідок яких змінюється площа, кількість чи склад приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду, допускається за письмовою згодою наймодавця (орендодавця), якщо інше не передбачено договором найму (оренди).
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що внаслідок спірної реконструкції було збільшено площу, кількість і склад приміщень квартири АДРЕСА_1, згоди наймодавця - КЕВ м. Харкова Міністерства оборони України, на здійснення указаної реконструкції позивач не отримав.
 
Ураховуючи зазначене, будівельні роботи з реконструкції спірної квартири проводились позивачем без належного дозволу, а тому законним та обгрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
 
Доводи касаційної скарги, що спірна реконструкція не порушує права власників (користувачів) інших житлових приміщень указаної квартири є необгрунтованими. 
 
Відповідно до пункту 1.4.1 Правил утримання будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 
17 травня 2005 року N 76 (далі - Правила), переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.
 
Пунктом 1.4.3 Правил передбачено, що до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.
 
Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається (абзац 2 пункту 1.4.4 Правил).
 
При цьому для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування та, у разі необхідності, можуть подаватися такі документи, серед яких згода власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності (пункт 1.4.5 Правил).
 
Позивачем на виконання частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року не надано доказів надання згоди на здійснення  реконструкції квартири, як від власника чи наймодавця, так й від інших наймачів кімнат квартири АДРЕСА_1.
 
Ураховуючи, що внаслідок реконструкції квартири шляхом приєднання інших приміщень площа новоутвореної ізольованої квартири № 29-А збільшилась майже вдвічі за рахунок шести кімнат загального користування, необгрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність порушень прав інших співвласників (наймачів) спірної квартири.
 
Безпідставним є також посилання на технічний висновок з обстеження будівельних конструкцій та інженерних комунікацій реконструйованої квартири АДРЕСА_1, здійсненого на замовлення ОСОБА_1, оскільки висновок про те, що виконані позивачем роботи не порушують прав власників прилеглих ділянок будівлі не свідчить про відсутність порушень прав наймачів суміжних кімнат квартири АДРЕСА_1, які користувались приміщеннями загального користування, за рахунок яких утворено нову ізольовану квартиру № 29-А.
 
Доводи касаційної скарги щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права у зв'язку з прийняттям апеляційної скарги відповідача, поданої з пропуском строку на апеляційне оскарження, без сплати судового збору та особою, яка не мала повноважень на її подачу не заслуговують на увагу, оскільки повноваження представника відповідача на подачу апеляційної скарги визначені у довіреності, суд апеляційної інстанції в межах наданих йому повноважень вважав поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження і поновив його, а також відстрочив сплату судового збору.
 
Посилання ОСОБА_1 на те, що уповноважений представник відповідача - ОСОБА_6 в цілому підтримав позов та відмовився від апеляційної скарги КЕВ м. Харкова Міністерства оборони України є безпідставними.
 
З матеріалів справи убачається, що указаний представник приймав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції та просив оголосити перерву для надання письмової відмови від апеляційної скарги, однак після оголошення такої перерви відмова від апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не надійшла, при цьому уповноважений представник КЕВ м. Харкова Міністерства оборони України підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
 
Разом з тим, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає обгрунтованими доводи заявника щодо неправильного посилання суду апеляційної інстанції в мотивувальній частині рішення на статтю 376 ЦК України. 
 
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
 
Правила статті 376 ЦК України не застосовуються при вирішенні справ за позовами про визнання права власності, в тому числі права користування, на самочинно переобладнані квартири в багатоквартирних будинках різних житлових фондів, оскільки такі правовідносини врегульовано іншими нормами законодавства.
 
Згідно положень Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 
24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва для квартир багатоквартирних житлових будинків, гуртожитків, зокрема: перепланування, пов'язані зі збільшенням житлової або підсобної площі за рахунок демонтажу перегородок без порушення капітальних несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок за рахунок площ коридорів та допоміжних приміщень; влаштування чи закриття  дверних (віконних) прорізів у внутрішніх некапітальних стінах; влаштування перегородок в підсобних приміщеннях.
 
Ураховуючи, що спірна реконструкція квартири в багатоквартирному будинку стосувалась саме збільшенням житлової площі за рахунок приєднання частини приміщень загального користування № № 8, 9, 10, 11, 12, 13, загальною площею 23,6 кв.м і лоджії площею 7,8 кв.м до приміщення кімнат квартири № № 5, 6, 7, влаштуванням дверних отворів та перегородок, указана реконструкція не може вважатись самочинним будівництвом.
 
Відтак, посилання апеляційного суду на положення статті 376 ЦК України, є помилковим.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
Ураховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов законного та обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, у зв'язку з відсутністю згоди наймодавця на здійснення спірної реконструкції, правильно застосував до спірних правовідносин положення статті 100 ЖК Української РСР, однак помилково послався на положення статті 376 ЦК України, яка не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність зміни рішення Апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року шляхом виключення з його мотивувальної частини посилання на статтю 376 ЦК України. 
 
В іншій частині оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін з урахуванням положень статті 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 409, 410, 412, 415, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання на статтю 376 Цивільного кодексу України.
 
В іншій частині рішення Апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий:                                                                        В. А. Стрільчук
 
Судді:                                                                                             В. О. Кузнєцов
 
                                                                                              А.С. Олійник
 
                                                                                              С.О. Погрібний
 
Г. І. Усик