Постанова
Іменем України
 
26 вересня 2018 року 
м. Київ
 
справа № 442/4356/15  
 
провадження № 61-14748св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:  
головуючого - Висоцької В. С. 
суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)
 
учасники справи:
заявники - ОСОБА_1, ОСОБА_2,         
заінтересовані особи: заступник начальника відділу державної виконавчої служби Трускавецького міського управління юстиції Львівської області Костишин Роман Тарасович, 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 квітня 2016 року у складі судді Хомика А. П. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2016 року у складі суддів: Мікуш Ю. Р., Бойко С. М., Мельничук О. Я., 
В С Т А Н О В И В :
У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність заступника начальника відділу державної виконавчої служби Трускавецького міського управління юстиції Львівської області Костишина Р. Т. та скасування розрахунку заборгованості за аліментами.
Скарга мотивована тим, що у відділі державної виконавчої служби Трускавецького міського управління юстиції Львівської області (далі - відділ ДВС Трускавецького МУЮ) перебуває на примусовому виконанні виконавчий лист № 2-1123/09, виданий 23 жовтня 2009 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення аліментів з                  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06 жовтня 2009 року і до досягнення ним повноліття.                 16 лютого 2010 року за заявою стягувача ОСОБА_2 виконавче провадження було закінчене. 11 квітня 2011 року за заявою стягувача вдруге відкрито виконавче провадження ВП № 25780960 за виконавчим листом № 2-1123/09, виданим 23 жовтня 2009 року.
22 червня 2015 року ним у відділі ДВС Трускавецького МУЮ було отримано розрахунок заборгованості за аліментами станом на 01 червня 2015 року, проведений заступником відділу ДВС Трускавецького МУЮ ОСОБА_3 Вважає, що даний розрахунок здійснений всупереч вимог чинного законодавства та підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_2 добровільно відмовилася від отримання аліментів на утримання сина, тому за період з               16 лютого 2010 року по 11 квітня 2011 року не повинні стягуватися аліменти та за цей час не може йому нараховуватися заборгованість; на підставі вищенаведеного розрахунок по сплаті аліментів повинен розраховуватися з моменту повторного відкриття виконавчого провадження, а саме: з квітня 2011 року, а не з жовтня 2009 року, як це здійснено в оскаржуваному розрахунку.
Вказував, що сплачує аліменти та періодично проводить переплати за аліментами, у зв'язку з тим, що він у 1999 році виїхав до Королівства Іспанія, з яким Україна не має укладеного договору про надання правової допомоги, тому сплачені надміру кошти в рахунок аліментів, в тому числі, за час закінченого виконавчого провадження, підлягають зарахуванню в рахунок майбутніх платежів по аліментах. Крім того, підтвердженням того, що аліменти були сплачені боржником у повному обсязі та з урахуванням усіх оплат (в тому числі, без зазначення призначення платежу) є те, що стягувач не оскаржувала дії та попередні розрахунки аліментів державних виконавців, а отже погоджувалася, що усі проведені оплати ОСОБА_1 здійснювалися в рахунок аліментів. Відтак, вважає, що ОСОБА_1 сплачує аліменти на утримання сина у відповідності до рішення суду та у нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів.
У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася зі скаргою на дії державного виконавця Відділу ДВС Трускавецького міськрайонного управління юстиції Львівської області ОСОБА_3 щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та його бездіяльність.
Скарга мотивована тим, що у вересні 2013 боржник звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду з цивільним позовом про зміну розміру аліментів та встановлення їх в сумі 500 грн щомісяця. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 30 березня 2015 року у задоволенні позову було відмовлено. Із вказаного позову ОСОБА_2 стало відомо, що  боржник з травня 2011 року по березень 2013 року, включно, офіційно працював на газозаправній станції GUERCO (Королівство Іспанія). У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до відділу ДВС Дрогобицького МРУЮ із заявою про те, що боржник надавав неправдиві дані про те, що є безробітним і не отримує жодних доходів, свідомо приховуючи свої дійсні доходи і саме тому, розмір заборгованості зі сплати аліментів та розмір аліментних платежів має бути перерахований у відповідності до дійсних доходів боржника. У листопаді 2014 року державний виконавець відділу ДВС Дрогобицького МУЮ звернувся до боржника та компетентних органів України та Королівства Іспанія з вимогою про надання інформації щодо дійсних доходів ОСОБА_1, однак відповіді державним виконавцем отримано не було. У грудні 2014 року вищевказане виконавче провадження було передано на виконання до ВДВС Трускавецького МУЮ. У березні 2015 року ОСОБА_2 отримала відповідь з податкового управління Королівства Іспанія, в якій було зазначено, що боржник з роботи в компанії GUERCO звільнився за власним бажанням та протягом 2013 року отримав винагороду в розмірі 3 656,70 євро та 341,55 євро збереження. Дану довідку заявник долучила до матеріалів виконавчого провадження та у своїй заяві просила зробити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів, виходячи з дійсних доходів боржника, оскільки в рішенні суду зазначено, що аліменти мають стягуватися в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, крім того просила повторно звернутися до боржника з вимогою надати дані про свої дійсні доходи.
Вказувала, що державний виконавець при складанні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 20 квітня 2015 року та 19 травня                 2015 року нових даних про доходи боржника не взяв до уваги. На виконання протокольного доручення заступника начальника ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області 05 червня 2015 року та 16 червня 2015 року було проведено спільні наради з метою встановлення дійсного розміру заборгованості за аліментами. Державним виконавцем було здійснено новий розрахунок заборгованості за аліментами станом на                        01 червня 2015 року, попередні розрахунки були визнані такими, що втратили чинність. Згідно даного розрахунку заборгованість станом на 01 червня                2015 року складає 6 792 грн 44 коп. Проте, з таким розрахунком заборгованості ОСОБА_2 не погоджується, оскільки державним виконавцем були взяті до уваги копії квитанцій про поштові перекази за 2010-2012 роки, на яких дата відправлення була нечитабельною, а оригінали цих квитанцій не було надано, також не надано підтвердження тому, що стягувач ці поштові перекази отримувала; боржник декілька платежів здійснив у розмірі більшому, ніж це визначили державні виконавці, виходячи із розрахунку               1/3 частини від середньомісячної заробітної плати по місту Дрогобичу, згідно даних Управління статистики. У квитанціях в призначенні платежу, в своїх заявах до відділу ДВС Дрогобицького МУЮ та відділу ДВС Трускавецького МУЮ боржник зазначив, що ці платежі є саме аліментами, однак, державні виконавці самовільно змінили цільове призначення платежів та використали надміру сплачені кошти для погашення заборгованості за попередні місяці. Для погашення заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці            21 жовтня 2014 року боржник здійснив платіж в сумі 2 110 грн, вказавши у квитанції призначення платежу - «заборгованість за аліментами», а тому, вважає, що зазначені вище платежі державні виконавці не мали права самовільно використовувати для погашення заборгованості за аліментами за попередні місяці.
Посилаючись на викладені обставини просила визнати незаконною бездіяльність державного виконавця відділу ДВС Трускавецького міськрайонного управління юстиції Львівської області ОСОБА_3 та зобов'язати його здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів з 2007 року з урахуванням доходів, отриманих відповідачем в Іспанії.  
Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області                          від 03 серпня 2015 року скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії або бездіяльність заступника начальника відділу державної виконавчої служби Трускавецького міського управління юстиції Львівської області                    ОСОБА_3 та скасування розрахунку заборгованості за аліментами та скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу ДВС Трускавецького міськрайонного управління юстиції Львівської області ОСОБА_3 щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та його бездіяльність об'єднано в одне провадження.  
Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 квітня 2016 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 та скарги ОСОБА_2 відмовлено. 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що державний виконавець відділу ДВС Трускавецького МУЮ під час нарахування заборгованості за аліментами у сумі 6 792 грн 44 коп. діяв згідно законодавства та в межах своїх повноважень, провівши розрахунок від 01 червня 2016 року з урахуванням вимог чинного законодавства України, оскільки на час визначення розміру заборгованості ОСОБА_1 офіційно не працював та не одержував доходи, крім того у нього були відсутні докази щодо сплати боржником аліментів, тому відсутні підстави для визнання неправомірними дій та скасування вказаного розрахунку проведеного державним виконавцем відділу ДВС Трускавецького МУЮ ОСОБА_3 Державний виконавець при примусовому виконанні виконавчого листа щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 керувався нормами Закону України «Про виконавче провадження», тому відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_2 
Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 квітня                     2016 року залишено без змін. 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції належно перевірено та встановлено, що державний виконавець при примусовому виконанні виконавчого листа щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 керувався нормами Закону України «Про виконавче провадження».
У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення скарги, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що ухвали судів попередніх інстанцій є незаконними та необґрунтованими, суди не звернули уваги на те, що надані ОСОБА_1 квитанції про грошові перекази за 2009-2012 роки не відповідають Правилам надання послуг поштового зв'язку.Протиправні дії державного виконавця полягають у тому, що останній всупереч вимогам статті 195 СК України склав розрахунок без встановлення фактичних доходів боржника. Всупереч наданої нею довідки з Податкового управління Королівства Іспанія, яку вона отримала через Посольство України в Іспанії про те, що боржник протягом 2013 року отримав 3656,70 євро винагороди і 341,55 євро збереження, державний виконавець здійснив розрахунок заборгованості зі сплати аліментів виходячи з того, що боржник у вказаний період був безробітним. Також, суд не надав оцінки листу Посольства України в Іспанії від 12 лютого 2016 року про розмір місячної заробітної плати боржника під час роботи на газозаправній станції з травня 2011 року по березень 2013 року та довідки про місячну сплату боржником у розмірі                  562 євро. При складані розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 06 жовтня 2009 року по 01 червня 2015 року державний виконавець не врахував реальні доходи боржника, тому такі дії суперечать Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
 
26 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Судові рішення в частині вирішення скарги ОСОБА_1 заявником не оскаржуються, тому відсутні підстави для їх перегляду у цій частині.  
 
Касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню. 
 
Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суди установили, що у відділі ДВС Трускавецького МУЮ перебував на примусовому виконанні виконавчий лист № 2-1123/09, виданий 23 жовтня 2009 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06 жовтня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття. 
23 жовтня 2009 року державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Чухрай М. І. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 15705519. 16 лютого 2010 року за заявою ОСОБА_2 вказане виконавче провадження було закінчене.
11 квітня 2011 року за заявою ОСОБА_2 вдруге було відкрито виконавче провадження ВП № 25780960 за виконавчим листом № 2-1123/09, виданим   23 жовтня 2009 року.
Відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV (далі - Закон України «Про виконавче провадження») державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 
Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.
Згідно із частиною третьою статті 74 цього Закону розмір заборгованості із  сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання  рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір  аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.
 
У разі виїзду особи, зобов'язаної сплачувати аліменти, на постійне місце проживання до іноземних держав, з якими Україна не уклала  договорів про  надання правової допомоги, стягнення аліментів за рішенням суду  проводиться на день виїзду за весь період до досягнення дитиною повноліття. З осіб, які працюють за контрактом на території іноземних держав і одержують заробітну плату (доходи) тільки за кордоном, аліменти стягуються в порядку та розмірах, передбачених законом (частини п'ята, шоста статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»). 
 
Відповідно до статті 195 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення.
 
Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує.
 
Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
 
Установлено, що ОСОБА_1 з 1999 року проживає за межами України у Королівстві Іспанія. З травня 2011 року по 30 березня 2013 року, включно, ОСОБА_1 офіційно працював на газозаправній станції GUERCO (Королівство Іспанія), протягом 2013 року він отримав винагороду у розмірі 3 656,70 євро та 341,55 євро збереження.
Згідно розрахунку заборгованості за аліментами від 01 червня 2015 року, проведеного державним виконавцем відділу ДВС Трускавецького МУЮ ОСОБА_3, заборгованість ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 за                    2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014 та 2015 роки становить - 6 792 грн 44 коп. 
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_2 суди попередніх інстанцій виходили із того, що при проведенні розрахунку заборгованості за аліментами державним виконавцем було виконано вимоги статті 195 СК України та обчислено заборгованість виходячи із середньої заробітної плати працівника у м. Трускавець. 
Проте, з такими висновками погодитись не можна. 
Звертаючись до суду зі скаргою, яку у подальшому було доповнено та уточнено, ОСОБА_2 вказувала про те, що державним виконавцем при здійснені розрахунку заборгованості за аліментами не враховано доходи отримані боржником ОСОБА_1 у Королівстві Іспанія. 
На підтвердження вказаних обставин надано довідку про отримані ОСОБА_1 доходи за період роботи у Королівстві Іспанія у                            ТзОВ «Управління БензозаправокГерко» за період з травня 2011 року до березня 2013 року (а. с. 54).
Вказана довідка судами попередніх інстанцій взагалі не досліджувалася.  
За таких обставин не можна погодитись із тим, що за період з                      травня 2011 року до березня 2013 року ОСОБА_1 не працював і не отримував дохід. При цьому, суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку зазначив про те, що у листі Королівства Іспанія вказано, що з травня 2011 року по березень 2013 року включно ОСОБА_1 працював на газозаправній станції GUERCO (Іспанія) та з 31 березня 2013 року був звільнений за власним бажанням. Протягом 2013 року отримав винагороду у розмірі 3 656,70 євро та 341,55 євро збереження. 
Крім того, колегія суддів вважає безпідставними посилання апеляційного суду на те, що ОСОБА_2 не зверталася із заявою про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, такі висновки спростовуються матеріалами справи, зокрема, клопотаннями ОСОБА_2 компетентному суду Валенсія, Королівство Іспанія про визнання і виконання на території Королівства Іспанія рішень Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 листопада 2007 року та від 16 листопада 2009 року (а. с. 41- 44).          
Згідно частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 3) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Не дослідивши всі зібрані у справі докази у їх взаємозв'язку, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_2, не дотримавшись вимог статті 212 ЦПК України у редакції, чинній на час постановлення судових рішень, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Оскільки судом касаційної інстанції встановлено, що оскаржувані судові рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, суд задовольняє касаційну скаргу ОСОБА_2, скасовує ухвалу суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду у частині вирішення скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу ДВС Трускавецького міськрайонного управління юстиції Львівської області ОСОБА_3 щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та його бездіяльність і направляє справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Керуючись статтями 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.  
 
Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 грудня                 2016 року у частині вирішення скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Трускавецького міськрайонного управління юстиції Львівської області ОСОБА_3 щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та його бездіяльність скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                          В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                      А. О. Лесько 
 
                                                                                  С.Ю. Мартєв
 
                                                                             В. М. Сімоненко
 
                                                                    С. П. Штелик