Постанова
Іменем України
 
26 вересня 2018 року 
м. Київ
 
справа № 589/3849/16-ц
провадження № 61-9265 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач | - | ОСОБА_4,
відповідач | - | ОСОБА_5,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у складі судді Сидорчука О. М. від 09 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області у складі колегії суддів: Собини О. І., Кононенко О. Ю., Хвостика С. Г., від 04 жовтня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
 
Встановив:
 
У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
 
Позовна заява мотивована тим, що 09 липня 2016 року, близько 18 год у             м. Шостка Сумської області, відповідач, керуючи автомобілем NISSANNAVARA державний номерний знак (далі - ДНЗ) НОМЕР_3, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) внаслідок чого автомобіль, яким керував позивач, отримав механічні пошкодження. В добровільному порядку відповідач не відшкодував позивачу заподіяну шкоду. 
 
Просив суд стягнути з відповідача майнову шкоду, що складається з вартості відновлювального ремонту та вартості експертного дослідження, а також моральну шкоду, що полягає у зміні нормального ритму його життя через пошкодження автомобіля, який є засобом його заробітку.
 
Заочним рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 09 грудня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з                  ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 24 184,33 грн майнової шкоди та 5 000,00 грн моральної шкоди, всього стягнуто 29 184,33 коп. В задоволенні вимоги про стягнення шкоди в частині стягнення суми за проведення експертного дослідження відмовлено.Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що шкода, завдана внаслідок ДТП підтверджена належними та допустимими доказами, а тому підлягає стягненню. Враховуючи, що позивачу завдано моральну шкоду у зв'язку із зміною нормального ритму життя, суд дійшов висновку про відшкодування моральної шкоди.
 
Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 04 жовтня 2017 року заочне рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області                             від 09 грудня 2016 року в оскаржуваній частині залишено без змін.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції на предмет доведеності та обґрунтованості позову є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.
 
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині задоволення позову про відшкодування моральної шкоди і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.                 В решті судові рішення в касаційному порядку не оскаржуються.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при розгляді справи дійшли односторонніх та передчасних висновків про стягнення моральної шкоди, оскільки судами порушено норми матеріального права, неправильно застосовано норми процесуального права та не досліджено належним чином обставини справи. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
04 квітня 2018 року вказану справу передано на розгляд Верховного Суду.
 
У відзиві на касаційну скаргу поданому у квітні 2018 року до Верховного Суду ОСОБА_4 просить касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування судами при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на таке.
 
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.
 
Відповідно до пункту 9 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
 
Згідно із статтею 23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім'ї.
 
Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня             1995 року № 4, з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
 
Судами установлено, що 20 липня 2016 року постановою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області, ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбачене статтею 124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців. Зокрема, встановлено, що ОСОБА_5 керуючи автомобілем НОМЕР_1 не врахував дорожньої обстановки, рухався на червоний сигнал світлофору, не надав переваги у русі автомобілю НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4, внаслідок чого допустив зіткнення амтомобілем під керуванням позивача, завдавши автомобілю механічні ушкодження. Постановою апеляційного суду Сумської області від 22 серпня 2016 року постанову суду першої інстанції в частині вини ОСОБА_5.у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею124 КУпАП залишено без змін.
 
Відповідно до висновку від 18 липня 2016 року № 060 експертного автотоварознавчого дослідження, вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2, на дату оцінки становить 24 184,33 грн.
 
Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність у даному випадку у відповідача, як винної у дорожньо-транспортній пригоді особі, обов'язку щодо відшкодування позивачу моральної шкоди.
 
Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають. 
 
У касаційній скарзі ОСОБА_5 посилається на те, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про стягнення моральної шкоди, оскільки ними порушено норми матеріального права та неправильно застосовано норми процесуального права. Зазначає, що в суді першої інстанції його належним чином не було повідомлено про розгляд справи внаслідок чого він не зміг належним чином підготуватися до розгляду. Також зазначає, що судом першої інстанції безпідставно звільнено позивача від сплати судового збору, без належних на те доказів, натомість на доводи відповідача про наявність на утриманні ОСОБА_5 неповнолітніх дітей та статус учасника бойових дій апеляційний суд уваги не звернув. Зазначає, що суди не дослідили належним чином того факту, що позивач має два автомобілі, а тому звичний його спосіб життя не порушено, і як наслідок, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.
 
Слід зазначити, що суди попередніх інстанцій надали належну правову оцінку вказаним доводам та обґрунтовано дійшли висновку про стягнення моральної шкоди, виходячи із норм законодавства та наявних у матеріалах справи доказів. Доводи відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права при ухваленні заочного рішення не тягнуть за собою скасування рішення, оскільки не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань. Право відповідача на участь у судовому засіданні було забезпечене апеляційним судом. Наявність у позивача іншого автомобіля не підтверджено матеріалами справи.
 
Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено положеннями статті 400 ЦПК України, яким судами надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Підстави для скасування судових рішень відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.
 
Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, 
 
Постановив:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
 
Заочне рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області                    від 09 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області                  від 04 жовтня 2017 року в оскаржуваній частині залишити без змін. 
 
Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на ОСОБА_5. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                       В. В. Пророк 

                                                                                                                      В.С. Висоцька

                                                                                                                      І.М. Фаловська