ПОСТАНОВА
Іменем України

24 жовтня 2018 року 

м. Київ
справа №686/25462/16-а
адміністративне провадження №К/9901/43224/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Кравчука В.М., 
суддів Гриціва М.І., Стародуба О.П., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу   Управління Пенсійного фонду України у м.Хмельницькому
на   постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017 (колегія суддів у складі Курка О.П., Білоуса О.В., Совгири Д.І.)
у справі   №686/25462/16-а
за позовом   ОСОБА_4
до   Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому
про   визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

І. РУХ СПРАВИ

1. ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду із позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України у м.Хмельницькому (далі - відповідач), в якій просив:
- визнати неправомірними дії щодо відмови в перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що діяла на дату призначення пенсії) в розмірі 90% місячного заробітку у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівниками прокуратури на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013;
- зобов'язати здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01 січня 2017 року відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що діяла на дату призначення пенсії), в розмірі 90 відсотків суми його заробітної плати відповідно до довідки Генеральної прокуратури України №18-1687зп від 24.11.2016 та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії.
2.          Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 січня 2017 року позов задоволено.
3. Вінницький апеляційний адміністративний суд постановою від 14.03.2017 вищевказане рішення суду змінив шляхом відмови у задоволенні позовних вимог.
4. Позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати повністю і залишити в силі постанову суду першої інстанції, а справу розглянути за його участю.
5. 31.03.2017 Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження та витребував справу з суду першої інстанції.
6. У зв'язку з ліквідацією зазначеного суду касаційної інстанції справа для розгляду касаційної скарги передана Касаційному адміністративному суду у складі Верховного Суду. 20.06.2018 надійшло письмове (додаткове) пояснення до касаційної скарги.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
7. Позивач працював в органах прокуратури та набув право на пенсійне забезпечення за вислугою років на підставі ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ (в редакції, чинній на час набуття такого права).
8. 01.12.2016 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив здійснити перерахунок пенсії з урахуванням довідки Генеральної прокуратури України №18-1687зп від 24.11.2016.
9. Листом від 14.12.2016 № 9566/О-12 відповідач у такому перерахунку відмовив.
10. Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

11.          Позов обґрунтований порушенням відповідачем вимог законодавства у сфері пенсійного забезпечення.
12. Зокрема, позивач вважає, що до спірних відносин мають застосовуватися положення закону України «Про прокуратуру» в редакції, що діяла на час призначення йому пенсії.
13. Стверджує, що підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам регулюють ч.ч.13, 18 ст.50-1 вказаного закону, положення яких у зв'язку з прийняттям закону України №3668 змін не зазнали.
14. Також просив врахувати судову практику з подібної категорії справ Верховного суду України та Вищого адміністративного суду України.
15.          Відповідач у письмовому запереченні на адміністративний позов просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на дотримання ним у спірних відносинах вимог чинного законодавства.
16.          Зазначає, що на день звернення позивача з заявою про проведення перерахунку пенсії відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII   передбачено, що з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника консультанта народного депутата України. Отже з 01.06.2015 пенсії за вищевказаними законами не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.
17.          Тому просив у задоволенні позову відмовити.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

18.          Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на спірні відносини поширюють дію положення статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (далі - закон №1789-ХІІ) у редакції Закону № 3668-VI (чинній на момент призначення пенсії позивачу), згідно з якою прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року-страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2%, але не більше 90% від суми місячного (чинного заробітку).
19.          Суд врахував, що 01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №79-VІІІ "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", яким внесені зміни до ст.50-1 №1789-ХІІ, зокрема встановлено, що пенсія прокурорам і слідчим призначається в розмірі 60% від суми їх місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення на призначення пенсії.
20.          Проаналізувавши зазначені закони, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави та порядок перерахунку пенсії прокурорам регулюють частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, положення яких щодо перерахунку пенсії у зв'язку з прийняттям Законів №3668- VI та № 1166-VI, №79-VІІІ не зазнали змін, змінилася лише нумерація частин цієї статті.
21.          Посилаючись на ч.13 та ч.18 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ зазначив, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Тому внесені Законом № 3668- VI та Законами № 1166-VIІ, №79-VІІІ зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.
22.          Також зазначив, що аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 10.12.2013 у справі № 21-420а13.
23.          Крім того, суд не врахував внесення змін до положень вказаної норми закону, оскільки відповідачем застосовано нові положення до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність.
24.          Положення Закону №213-VIII свідчать про те, що з 01.06.2015 не здійснюється саме призначення пенсій відповідно до спеціального законодавства. Тому суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку його пенсії за вислугою років є неправомірними, оскільки не відповідають вимогам   Конституції України   та Закону. Отже право позивача підлягає захисту з 01.01.2017.
25.          З вищевказаними висновками не погодився суд апеляційної інстанції. Вінницький апеляційний адміністративний суд врахував, що 15.07.2015 набув чинності Закон України "Про прокуратуру", згідно з розділом ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом: Закон України "Про прокуратуру"; зі змінами, внесеними Законом України від 14 серпня 2014 року N 1642-VII), крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46 2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50- 1, частини третьої статті 51 2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.
26.          Отже на час звернення позивача до відповідача з заявою про перерахунок пенсії частини тринадцята та вісімнадцята статі 50-1 Закону України "Про прокуратуру" втратили чинність.
27.          Згідно з ч. 20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" (чинної на час виникнення спірних правовідносин) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Тому вказані зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" при призначені пенсії, проте визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури покладено на Кабінет Міністрів України.
28.          На час звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінет Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не прийняв. Відтак, судом першої інстанції було невірно вирішено питання дії закону в часі та зроблено помилкові висновки про неправомірність дій відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії.
29. Позицію Верховного суду України, застосовану судом першої інстанції, суд визнав незастосовною до спірних відносин з огляду на зміни норм законодавства, яких вона стосувалася.
30. Колегія суддів апеляційного адміністративного суду також зазначила, що відмова відповідача у перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії позивача, яка ним отримувалась до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.
Тому дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

31.          У касаційній скарзі та письмових поясненнях до неї позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.  
32. В обґрунтування зазначає про недотримання Вінницьким апеляційним адміністративним судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Зокрема, не застосував ст.ст.8, 22, 45 Конституції України, ст.50-1 Закону №1789-ХІІ, ст.ст.8, 244-2 КАСУ, знехтував правовими позиціями Конституційного, Верховного та Вищого адміністративного суду України, не врахував рішення Європейського суду з прав людини.
Основні доводи касаційної скарги відповідають доводам позовної заяви.

VI. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

33.          Перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї Суд дійшов висновку про повноту встановлення судами фактичних обставин справи.
34. Правова позиція судів в оскаржуваному рішенні суду апеляційної інстанції відповідає загальному підходу до вирішення спору, викладеному в рішеннях Верховного Суду у подібній категорії справ. Зокрема, у постановах від 14.02.2018 (справа  №635/903/17), від 18.04.2018 (справа №144/1301/16-а), від 26.09.2018 (справа №431/873/17) та інших.
35.          Так, проаналізувавши ч.18 ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ   у редакції, що діяла до 01.01.2015, та у редакції
Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII, набуття 15.07.2015 чинності   Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, Верховний Суд звертає увагу, що наведені зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ при призначені пенсії, а лише покладають визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури на Кабінет Міністрів України.
36.          У контексті спору Верховний Суд дійшов висновку, що у зв'язку з втратою чинності нормативно-правовими актами, які передбачали право на перерахунок пенсії у разі підвищення заробітної плати працюючим прокурорським працівникам, не відбулось звуження обсягу існуючого права позивача на отримання пенсії. Так само як і не було факту скасування чи звуження обсягу досягнутих прав за критеріями, зазначеними у рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005. Відмова відповідача перерахувати пенсію не ставить під сумнів саму сутність змісту права на соціальний захист, оскільки наслідком відмови у перерахунку пенсії не було зменшення розміру отримуваної позивачем пенсії.
37.          Тривале невиконання Кабінетом Міністрів України вимог п.13 розділу   ХІІІ   Прикінцевих положень Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII   призвела до правової невизначеності у спірних правовідносинах та ситуації, за якої пенсіонери з числа прокурорів не мають можливості реалізувати своє право на перерахунок пенсії, передбачене ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII.
38.          У той же час, Пенсійний фонд України, як орган державної влади, в силу вимог ч. 2   ст.19 Конституції України зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією та законами України.
39.          Враховуючи наведені положення чинного законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у перерахунку пенсії, орган Пенсійного фонду України не діяв протиправно.
40.          Бездіяльність Кабінету Міністрів України, який протягом тривалого часу не визначає умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено у ч. 20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII, не може вважатися доказом протиправності дій Пенсійного фонду України і покладати на нього обов'язки, не передбачені законодавством. При цьому, причини бездіяльності Кабінету Міністрів України та їх оцінка не є предметом спору у даній справі.
41.          Суд звертає увагу, що у спірних правовідносинах вимоги позивача не мають достатнього підґрунтя у національному законодавстві, а також немає усталеної практики національних судів на підтримку аналогічних скарг заявників. З огляду на це, у позивача немає «законних сподівань» на збільшення пенсії, які могли б підпадати під дію ст. 1 Першого протоколу.
42.          Також, варто зазначити, що питання конституційності закону, яким скасовано норми законодавства, що передбачали право на перерахунок пенсії прокурорських працівників у разі підвищення заробітної плати, відноситься до компетенції Конституційного Суду України і виходить за межі предмету адміністративного позову, що розглядається.
43. За таких обставин висновки суду апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні  щодо відсутності підстав для задоволення позову є законними, а касаційна скарга безпідставною.
44.          З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 345, 349, 353, 355, 356 КАС України, Суд 

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні касаційної скарги ОСОБА_4 відмовити повністю.
2. Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач  В.М. Кравчук
                                                                                                                                                                                                           
Суддя                                                                                                                                                     М.І. Гриців                                                                                                                                                                                           

Суддя                                                                                                                                                О.П. Стародуб