ПОСТАНОВА
Іменем України

19 вересня 2018 року 
м.Київ
справа №802/528/16-а
адміністративне провадження №К/9901/6838/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,
суддів: Білоуса О.В., Данилевич Н.А., 
секретаря судового засідання    Вітковської К.М., 
представника відповідача           Капелющної О.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 12 травня 2016 року (судді: Дмитришена Р.М., Мультян М.Б., Слободонюк М.В.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2016 року (судді: Гонтарук В.М., Граб Л.С., Біла Л.М.) у справі №802/528/16-а за позовом ОСОБА_2 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області про стягнення одноразової грошової допомоги, 

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі - ДСУ НС), Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області (далі ГУ ДСУ НС у Вінницькій області), в якому просив стягнути з відповідачів на його користь невиплачену одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в сумі 33 534 грн. та невиплачене грошове забезпечення за два місяці в сумі 5589 грн.
Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 12 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2016 року, позов задоволено частково: стягнуто з ГУ ДСУ НС у Вінницькій області на користь ОСОБА_2 невиплачену одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення у розмірі 13 972 грн. 50 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, позивач просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Скаргу  мотивує тим, що суди не врахували, що під час попереднього звільнення він не набув права на пенсію, оскільки не мав необхідної вислуги років, а тому приписи Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на нього не розповсюджувались.
Крім того, скаржник вважає, що відповідачами протиправно не нараховано та не виплачено грошове забезпечення за два місяці у відповідності до п. 3.4.8 розділу ІІІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за №205/14896.
У запереченнях на касаційну  скаргу відповідачі просять залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги аналогічні доводам позовної заяви та апеляційної скарги, та не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що  касаційна не скарга підлягає задоволенню.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 01.08.1986 по 24.11.1995 ОСОБА_2 проходив службу у Збройних Силах України та був звільнений зі служби Наказом МО України від 24.11.1995 №593 за власним бажанням у відповідності до пункту "з" статті 65 Тимчасового Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, затвердженого Указом Президента України від 13.05.1993 року №174/93. 
Повторно прийнятий на службу згідно наказу Управління МВС України у Вінницькій області від 23.04.1996 №58 о/с.
На підставі Наказу Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України у Вінницькій області №40 від 05 червня 2006 року ОСОБА_2 проходив службу на посаді начальника Шаргородського районного відділу Головного управління Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи у Вінницькій області.
Наказом начальника Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій у Вінницькій області №66 від 05 лютого 2007 року ОСОБА_2  з 05 лютого 2007 року відсторонено від виконання службових обов'язків на період службового розслідування.
08 лютого 2007 року постановою старшого слідчого прокуратури Вінницької області юриста 1 класу Шиманського В.В. відповідно до вимог ст.147 КПК України, ОСОБА_2 відсторонено з посади начальника Шаргородського РВ ГУМНС України у Вінницькій області. З цього часу відповідачем припинено виплату позивачу грошового утримання в повному обсязі.     
Відповідно до наказу №243 від 25 жовтня 2011 року ОСОБА_2 звільнено з займаної посади та зараховано в розпорядження начальника Управління МНС України у Вінницькій області з 25 жовтня 2011 року.
Наказом №256 від 08 листопада 2011 року підполковника внутрішньої служби ОСОБА_2 згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено зі служби у запас Збройних Сил, по статті 64 пункт "г" (через скорочення штатів).
Однак, при звільненні позивачу не було виплачено одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби та грошове забезпечення за два місяці після звільнення, що стало підставою для звернення з даним адміністративним позовом.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з мотивами якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що враховуючи норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства України та ту обставину, що позивач повторно звільнений зі служби, позивачу належить до виплати одноразова грошова допомога за період календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби. Крім того, вказав, що оскільки на момент звільнення ОСОБА_2 правова норма, яка передбачала виплату військовослужбовцям грошового забезпечення за два місяці після звільнення втратила свою чинність, - підстави до задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію визначаються Законом України від 09.04.1992 за № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-ХІІ).
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2262-ХІІ (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Пунктом "а" статті 12 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що пенсія за вислугу років призначається, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше.
Статтею 9 Закону № 2262-ХІІ (в редакції, чинній на час першого звільнення позивача зі Збройних Сил України вперше) було передбачено, що військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби, членам сімей відповідних категорій військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та пенсіонерам з їх числа, які втратили годувальника, виплачується допомога в порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.
Так, частиною 10 Постанови КМУ від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" було передбачено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при звільненні з військової служби або з органів внутрішніх справ виплачується грошова допомога у розмірі 5-місячного грошового забезпечення.
Разом з тим, згідно ч. 6 ст. 9 Закону № 2262-ХІІ в редакції, чинній з  01.01.2007, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Як правильно було встановлено судами попередніх інстанцій, при попередньому звільненні зі служби за власним бажанням позивач  набув права на допомогу, передбачену п. 10 Постанови №393, за період служби з 01.08.1986 по 24.11.1995.
Таким чином, враховуючи зазначені вище норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства України та ту обставину, що позивач повторно звільнений зі служби, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що ОСОБА_2 належить до виплатити одноразова грошова допомога за період календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, тобто з 23.04.1996, незалежно від факту отримання чи неотримання останнім вказаної допомоги при звільненні вперше.
Так само колегія суддів погоджується із правильністю розрахунку судами належної до виплати позивачу суми такої допомоги у відповідності до розміру місячного грошового забезпечення, зазначеного у довідці  ГУ ДСНС України у Вінницькій області від 13.12.2014 №06-3084/08, оскільки розрахунки, наведені позивачем, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, зокрема, в частині нарахування та виплати йому 50-відсоткової надбавки в сумі 931,50 грн. 
Стосовно вимоги позивача про стягнення з ДСУ НС, ГУ ДСУ НС у Вінницькій області на його користь невиплаченого грошового забезпечення за два місяці в сумі 5589,00 грн., передбаченого пп. 3.4.8 п. 3.4 розділу ІІІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за №205/14896, колегія суддів виходив з такого.
Відповідно до наказу МВС України від 20.04.2015 №453, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.05.2015 за №500/26945, внесено зміни до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за №205/14896. Зокрема, пункт 3.4 розділу ІІІ Інструкції доповнено новим підпунктом такого змісту:
"3.4.8 Особам рядового i начальницького складу, звiльненим з посад у зв'язку з скороченням штатної посади, з дня, наступного за днем звiльнення iз займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох мiсяцiв виплачується грошове забезпечення, яке особа отримувала за штатною посадою на день звiльнення з посади (скорочення)….». Вказана правова норма прийнята у 2015 році та набула чинності 29.05.2015.
Таким чином, на момент звільнення ОСОБА_2 зазначена вище правова норма, на яку посилається позивач як на підставу своїх вимог, в Інструкції була відсутня, а відтак суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав до задоволення позовних вимог в цій частині.
Отже, доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій, - без змін.

Керуючись статтями 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 12 травня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2016 року у справі №802/528/16-а залишити без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_2, - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуюча  суддя:                                                                                 І.Л. Желтобрюх
Судді:                                                                                                        О.В. Білоус 
                                                                                                             Н.А. Данилевич