Постанова
Іменем України 
 
26 вересня 2018 року
м. Київ
 
справа № 761/29546/15-ц
 
провадження № 61-10462св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
представник позивача - ОСОБА_5,
відповідач - ОСОБА_6,
представник відповідача - ОСОБА_7,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -відділ державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва, у складі судді Маліновської В. М., від 09 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Кравець В. А., Рубан С. М., Желепи О. В., від 14 листопада 2016 року, 
В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - відділ державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька.
Свої вимоги позивач мотивувала тим, що її син ОСОБА_8 не може бути батьком ОСОБА_9, оскільки він у дитинстві хворів на свинку, мав 4 дружини та не мав дітей, а під час вагітності відповідача вона казала, що це її дитина, а не дитина ОСОБА_8 Дитина не схожа на батька та його родичів, не схожа на бабусю чи дідуся. У позивача, її покійного сина та у відповідача різні групи крові. Крім того, на протязі усього шлюбу відповідач вела аморальний спосіб життя, її неодноразово бачили у компаніях сторонніх чоловіків.
Із урахуванням зазначеного, позивач просила позов задовольнити.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 вересня 2016 року у задоволенні позовуОСОБА_4 - відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності кровного споріднення між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, водночас, біологічний матеріал покійного ОСОБА_8 відсутній, експертною установою експертизу провести не вдалось, повторна судово-генетична експертиза не призначалась. З дня народження дитини і до 2015 року покійний ОСОБА_8 не звертався до суду із позовом про оспорювання свого батьківства, визнавав себе батьком дитини ОСОБА_9
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 вересня 2016 року залишено без змін.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що в силу положень статті 137 СК України ОСОБА_4 не має права для звернення до суду з даним позовом, оскільки ОСОБА_8 за життя знав, що він був записаний батьком дитини, за життя не оспорював свого батьківства відносно доньки ОСОБА_9
У грудні 2016 року ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасуватирішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 листопада 2016 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Касаційна скарга мотивована тим, що призначена у даній справі судово-генетична експертиза не була проведена судовими експертами, однак причини неможливості проведення експертизи є невідомими. Повідомлення про відмову у проведені експертизи не відповідають вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень № 53/5. Судами безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про виклик експерта у судове засідання та проведення повторної експертизи, яка є основним та належним доказом для встановлення обставин, на які посилалася позивач. Судами, при вирішенні даного спору не було застосовано норми СК України, які підлягають до застосування, не з'ясовано обставин щодо генетичного походження ОСОБА_9 від ОСОБА_8
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.
У січні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_6, в особі представника ОСОБА_7, подано заперечення на касаційну скаргу, які мотивовано тим, що судами попередніх інстанцій у повному обсязі з'ясовано обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення, а доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій. Усі доводи позивача щодо відсутності кровного споріднення між її сином та його донькою, є лише припущенням, ґрунтуються не недоведених твердженнях.
Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Судами встановлено, що 16 липня 1999 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у відділі реєстрації актів громадянського стану Старокиївського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження 16   липня 1999 року зроблено запис за № 102, що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_1 від 16 липня 1999 року (а.с. 62).
ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_8 та ОСОБА_6 народилась донька - ОСОБА_9, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 28 травня 2002 року зроблено відповідний актовий запис за № 624, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві 28 травня 2002 року, в якому зазначено в графі «мати»: ОСОБА_6, «батько»: ОСОБА_8 (а.с. 62).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві 10 квітня 2015 року (а.с. 3).
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 березня 2016 року у справі, за клопотанням позивача, було призначено судово-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: чи являється ОСОБА_4, 1933року народження, біологічною бабусею ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 ?; чи являється ОСОБА_8, померлий ІНФОРМАЦІЯ_3, біологічним батьком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2? Проведення експертизи доручено експертам відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського клінічного бюро судово-медичної експертизи (а. с. 81-82).
19 квітня 2016 року на адресу суду повернулась справа з експертної установи, разом із листом від 11 квітня 2016 року № 11/663, згідно якого експертна установа повідомила, що вирішити питання біологічного батьківства померлого ОСОБА_8 по відношенню до ОСОБА_9 шляхом дослідження зразка крові його біологічної матері ОСОБА_4 неможливо, рівно як і встановити біологічну спорідненість між бабусею (по-батьку) та онукою (а. с. 87).
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 24 травня 2016 року у задоволенні повторного клопотання ОСОБА_4 про призначення судово-генетичної експертизи у даній справі - відмовлено (а. с. 104-105).
Відповідно до статті 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини.
Статтею 136 СК України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.
Згідно статті 137 СК України, якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, оспорити його батьківство мають право його спадкоємці, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства.
Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер після пред'явлення ним позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини, позовну заяву можуть підтримати в суді його спадкоємці.
Якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти.
З аналізу вказаної статті слідує, що оспорення батьківства після смерті того, хто записаний батьком дитини, можливе у разі: подання ним письмового заперечення свого батьківства до народження дитини; пред'явлення ним за життя позову до суду про виключення запису про нього як батька дитини; відсутності у нього, з поважних причин, інформації про запис батьком дитини.
Судами встановлено, що між померлим ОСОБА_8 та відповідачем ОСОБА_6 16 липня 1999 року було укладено шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_9 З моменту народження дитини її батько не оспорював своє батьківство, а навпаки, визнавав його, виховував дитину та опікувався нею, що не спростовано позивачем. 
Позивач не довела, що її покійний син не знав, що був записаний батьком дитини ОСОБА_9, перебуваючи у шлюбі із відповідачем.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, яким у задоволенні позову було відмовлено, апеляційний суд, із урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки у позивача, із урахуванням положень статті 137 СК України, відсутні правові підстави для оспорення батьківства ОСОБА_8 відносно його доньки ОСОБА_9
Враховуючи те, що підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 137 СК України відсутні, із урахуванням встановлених судами обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення вимог позивача. 
Доводи заявника про те, що у даній справі не було проведено судово-генетичну експертизу на правильність висновку апеляційного суду не впливають, оскільки проведення такої експертизи могло впливати на результат розгляду спору, якщо б у позивача виникло право на звернення до суду з підстав, передбачених статтею 137 СК України, якою визначено коло осіб, наділених правом оспорювати батьківство особи після її смерті, та умови (підстави) виникнення такого права.
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій. Судами правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, зроблені обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 212 ЦПК України, у редакції чинній на момент розгляду справи).
Доводи касаційної скарги та зміст оскаржених судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києвавід 14 листопада 2016 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді | Є. В. Синельников
| О. В. Білоконь
| С. Ф. Хопта