Постанова 
Іменем України 
 
22 серпня 2018 року
м. Київ
 
справа № 758/2720/17
 
провадження № 61-33353св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), 
Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач - приватне акціонерне товариство «Завод «Кузня на Рибальському»,
представник позивача - ОСОБА_2, 
відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
представник відповідачів - ОСОБА_6, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року у складі судді Декаленко В. С. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Кравець В. А., Мазурик О. Ф.,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У лютого 2017 року приватне акціонерне товариство «Завод «Кузня на Рибальському» (далі - ПАТ «Завод «Кузня на Рибальському»)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8 про виселення з гуртожитку з наданням іншого житлового приміщення.
 
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до рішення Київської міської ради від 12 липня 2012 № 675/8012 з відповідними змінами, позивача було зобов'язано протягом 60 днів з дати отримання бюджетних коштів відселити мешканців гуртожитку та придбані за рахунок бюджетних коштів квартири з дотриманням вимог ЖК України. Позивач зазначав, що в кімнаті АДРЕСА_3 проживають відповідачі, яким до моменту звернення до суду з даним позовом ПАТ «Завод «Кузня на Рибальському»пропонувалися на вибір різні варіанти двокімнатної квартири, які вони, як позивачі мали намір придбати для відселення відповідачів. Однак, відповідачі відмовлялися отримувати оглядові корінці, що змусило їх прийняти рішення про надання відповідачам у користування кімнат в гуртожитках, які належать їм на праві власності. ОСОБА_7 та ОСОБА_4 видали спеціальний ордер на вселення до кімнати № АДРЕСА_1, а їхньому сину - ОСОБА_5 на вселення до кімнати АДРЕСА_2.
Вважало, що відповідачі самоусунулися від вирішення питання про придбання для них квартири у м. Києві взамін кімнати, яку вони займали у гуртожитку, в той час, коли такий гуртожиток підлягає знесенню, а також на ті обставини, що вони на підставі статті 132 ЖК України мають право виселити таких осіб з наданням іншого житла. 
 
З урахуванням викладеного, ПАТ «Завод «Кузня на Рибальському» просило суд: виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з кімнати АДРЕСА_3 з наданням іншого житла для проживання, а саме кімнати № АДРЕСА_1; виселити ОСОБА_5 з кімнати № АДРЕСА_3 з наданням іншого жилого приміщення для проживання, а саме кімнати АДРЕСА_2.
 
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 
2017 року, позов ПАТ «Завод «Кузня на Рибальському» задоволено.
Виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з кімнати № АДРЕСА_3, який підлягає знесенню, до кімнати АДРЕСА_1
 
Виселено ОСОБА_5 з кімнати АДРЕСА_3, який підлягає знесенню, до кімнати № АДРЕСА_2
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, ухвалюючи рішення у справі, виходив з того, що осіб, які проживають у гуртожитках, виселяють у разі знесення будинку на підставі статті 132 ЖК УPCP, з наданням іншої жилої площі в гуртожитку або іншого жилого приміщення та враховуючи, що у даних правовідносинах має місце знесення будинку, вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
 
У листопаді 2017 рокуОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Завод «Кузня на Рибальському» відмовити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами не повно з'ясовано обставини справи, а саме те, що відселення мешканців гуртожитку було покладено на 
ПАТ «Завод «Кузня на Рибальському» за рахунок виділених коштів з бюджету 
м. Києва, натомість їм пропонуються окремі кімнати в гуртожитку, що не відповідають санітарним умовам для нормального проживання. Також зазначали, що квартира територіально повинна знаходитись в межах м. Києва, а пропозиції з боку позивача мали формальний характер.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України ця справа передана до Касаційного цивільного суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Судами встановлено, що ОСОБА_3 є наймачем кімнати АДРЕСА_3. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є членами сім'ї наймача та зареєстровані в гуртожитку з 18 червня 1993 року, про що свідчить довідка від 03 жовтня 2016 року № 158.
 
Гуртожиток є власністю ПАТ «Завод «Ленінська кузня», правонаступником якого є ПАТ «Завод «Кузня на Рибальському».
 
З метою забезпечення будівництва Подільського мостового переходу через річку Дніпро у м. Києві, Київською міською радою було прийнято рішення 
від 12 липня 2007 року № 1153/1814. Згідно з рішенням від 12 липня 2012 року № 675/8012 «Про заходи, спрямовані на забезпечення будівництва Подільського мостового переходу річку Дніпро у м. Києві», ПАТ «Завод «Ленінська кузня» зобов'язано відселити мешканців з гуртожитку за рахунок коштів, виділених з бюджету м. Києва, та знести будівлю гуртожитку.
 
Відповідно до договору від 07 березня 2014 року № 07/03-2014, укладеного між ПАТ «Завод «Ленінська кузня» та комунальним підприємством «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва», позивач зобов'язаний забезпечити відселення з гуртожитку шляхом купівлі за бюджетні кошти сім'ям житла за тристоронніми договорами купівлі-продажу.
 
ПАТ «Завод «Кузня на Рибальському» прийняв рішення про придбання для сім'ї відповідачів - подружжя та їхнього повнолітнього сина за кошти державного бюджету двокімнатної квартири у м. Києві, площа якої відповідала б нормам, передбаченим постановою Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів та Президії Київської міськради профспілок від 30 квітня 1991 року № 234, а саме 13,65 кв. м жилої площі, але не більше 1 кімнати на одну особу, і не менш як 9 кв. м жилої площі, при середній забезпеченості громадян у м. Києві жилою площею 9 кв. м на одну особу.
 
Зважаючи на недосягнення згоди між позивачем та відповідачами щодо вибору квартири, з метою виконання вимог рішення Київської міської ради 
від 12 липня 2007 року № 1153/1814, зі змінами згідно з рішенням від 12 липня 2012 року № 675/8012 «Про заходи, спрямовані на забезпечення будівництва Подільського мостового переходу річку Дніпро у м. Києві», позивач прийняв спільне рішення адміністрації та профкому про надання відповідачам у користування кімнат у іншому гуртожитку, належному позивачу.
 
05 жовтня 2016 року на підставі статей 128, 129 ЖК УPCP, відповідно до яких жила площа в гуртожитку надається у користування особі за спільним рішенням адміністрації підприємства та відповідного профспілкового комітету і виданого на його підставі спеціального ордеру, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу, ПАТ «Завод «Ленінська кузня» прийняв спільне рішення адміністрації та профкому, відповідно до якого надав сім'ї відповідачів замість кімнати АДРЕСА_3, дві кімнати у гуртожитках, а саме: подружжю ОСОБА_9 та ОСОБА_4 окрему кімнату № АДРЕСА_1, житловою площею 18,4 кв. м; їхньому повнолітньому сину ОСОБА_8 окрему кімнату АДРЕСА_2.
 
Відповідно до статті 132 ЖК УPCP осіб, які проживають у гуртожитках, виселяють у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. При цьому виселюваним надається інша жила площа в гуртожитку або інше жиле приміщення.
 
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року,встановивши, щонадати інше жиле приміщення для проживання відповідачів не виявилося можливим через непогодження відповідачами варіанту набуття у їхню власність житла, а також з огляду на те, що у користування відповідачам надано окремі кімнати у гуртожитку, належному позивачу, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню на підставі 
статті 132 ЖК УPCP.
 
Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Враховуючи те, що ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року зупинено виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 червня                          2017 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню. 
Керуючись статтями 389, 400, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8 залишити без задоволення.
 
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Подільського районного суду м. Києва                               від 20 червня 2017 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                  М. Є. Червинська 
Судді:                                                                            Н. О. Антоненко 
В. І.Журавель
В. М.Коротун
В. П.Курило