Постанова
Іменем України
 
31 жовтня 2018 року
м. Київ
 
справа № 459/1926/16-ц
провадження № 61-15908св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), ПогрібногоС. О., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
заявник - старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Шелінська Юлія Андріївна,
стягувач - ОСОБА_5,
боржник - Державне підприємство «Львіввугілля»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 19 липня 2016 року у складі судді Рудакова Д. І. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 12 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Ванівського О. М., Цяцяка Р. П.
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2016 року старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області) Шелінська Ю. А. звернулася до суду із заявою про встановлення (зміну) способу і порядку виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_5 до Державного відкритого акціонерного товариства «Шахта «Межирічанська» про виконання умов договору - забезпечення житлом.   
Заява мотивована тим, що на виконанні у ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області перебуває виконавче провадження № 50224135 із примусового виконання виконавчого листа № 2-813, виданого Червоноградським міським судом Львівської області 21 червня 2002 року про зобов'язання Державного підприємства «Львіввугілля» (далі - ДП «Львіввугілля») забезпечити житлом ? ізольованою квартирою, сім'ю ОСОБА_5, яка складається із чотирьох осіб: дружини     ОСОБА_6, сина ОСОБА_5, доньки ОСОБА_7, відповідно до норм, встановлених житловим законодавством. 
 
Зазначений виконавчий лист неодноразово перебував на виконанні у ВДВС.                        17 лютого 2016 року державним виконавцем ВДВС Сокальського РУЮ Кухар І. Б. відкрито виконавче провадження із виконання вказаного виконавчого документа.      У подальшому на підставі постанови державного виконавця УДВС Сокальського  РУЮ у Львівській області від 19 лютого 2016 року вказане виконавче провадження передано із ВДВС Сокальського РУЮ Львівської області до ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області. 
 
25 лютого 2016 року державним виконавцем УДВС ГТУЮ у Львівській області винесено постанову про прийняття виконавчого провадження до виконання, а                      29 лютого 2016 року скеровано вимогу боржнику виконати виконавчий документ. 
 
Судове рішення не виконується через відсутність житла у боржника. 
 
Враховуючи наведене, заявник просив змінити подальший порядок і спосіб виконання рішення Червоноградського міського суду Львівської області                             від 20 травня 2002 року про зобов'язання ДП «Львіввугілля» забезпечити житлом ? ізольованою квартирою, ОСОБА_5, яка складається із чотирьох осіб: дружини     ОСОБА_6, сина ОСОБА_5, доньки ОСОБА_7, відповідно до норм, встановлених житловим законодавством, шляхом стягнення із ДП «Львіввугілля» на користь ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 655 200,00 грн за житло. 
 
Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 19 липня 2016 року у задоволені заяви державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області Шелінської Ю. А. відмовлено.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що  рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 20 травня 2002 року зобов'язано забезпечити житлом позивача та його сім'ю, а не передати житло їм у власність. У разі задоволення заяви фактично буде змінено зміст резолютивної частини рішення суду. 
 
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12 грудня 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_5, ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області відхилені. Ухвала Червоноградського міського суду Львівської області від 19 липня 2016 року залишена без змін.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції постановив ухвалу із додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують.  
 
У січні 2017 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 19 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 12 грудня 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не правильно застосували норму        статті 373 ЦПК України 2004 року, а також не надали належної оцінки обставинам, які ускладнюють виконання судового рішення. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 січня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано цивільну справу та надано строк на подання заперечень.
 
У лютому 2017 року від Відокремленого підрозділу «Шахта «Межирічанська»                          ДП «Львіввугілля» надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_5, в яких заявник просить відхилити указану касаційну скаргу та залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню. Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 травня 2002 року не передбачає відшкодування вартості житла.  
 
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У березні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Судами встановлено, що рішенням Червоноградського місцевого суду Львівської області від 20 травня 2002 року позов ОСОБА_5 задоволено. Зобов'язано  ДВАТ «Шахта «Межирічанська» забезпечити житлом ? ізольованою квартирою, сім'ю ОСОБА_5, яка складається із чотирьох осіб: дружини ОСОБА_6, сина ОСОБА_5, доньки ОСОБА_7, відповідно до норм, встановлених житловим законодавством.
Вказуючи на неможливість виконання цього рішення суду, старший державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області Шелінська Ю. А. просила суд змінити спосіб і порядок виконання рішення, стягнувши із ДП «Львіввугілля» на користь ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 655 200,00 грн за житло.
 
За змістом статті 14 ЦПК України 2004 року при набранні рішенням законної сили воно є обов'язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба як єдиний орган примусового виконання зобов'язана вжити всіх необхідних заходів для його виконання.
 
У частині другій статті 373 ЦПК України 2004 року зазначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження, за заявою виконавця, поданою на підставі заяви сторони виконавчого провадження, або за заявою державного виконавця, поданою з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», суд, який видав виконавчий документ, розглядає питання про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.
 
Поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення ? це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.
 
Отже, задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду щодо зобов'язання Відокремленого підрозділу «Шахти «Межирічанську» ДП «Львіввугілля» забезпечити житлом ? ізольованою квартирою, сім'ю ОСОБА_5, яка складається із чотирьох осіб: дружини ОСОБА_6, сина ОСОБА_5, доньки ОСОБА_7, відповідно до норм, встановлених житловим законодавством, на стягнення грошових коштів, змінює рішення суду по суті та спосіб захисту, передбачений статтею 16 ЦК України.
 
Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про встановлення способу і порядку виконання рішення суду, оскільки цим буде змінено саме рішення суду по суті, а не спосіб його виконання, правильно застосувавши при цьому норми статті 373 ЦПК України 2004 року.
Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, що знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій ? без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 19 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 12 грудня 2016 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | О. В. Ступак
| С. О. Погрібний
| Г. І. Усик